— 425 — 



Om bestämning af elasticitetsgränsen hos metaller. 

 Af Rob. Thalén *). 



pleddeladt den 14 Oktober 18G3.J 



§ 1. Inledning. 



Hodgkinson och Morin hafva, hvardera på grund af sina 

 undersökningar, kommit till motsatta resultater i afseende på be- 

 stämningen af elasticitetsgränsen. Den förre anser sig dervid hafva 

 funnit, att en kropp, såsnart den undergått en förlängning eller 

 förkortning hvilkensomhelst, aldrig återtager fullständigt sina ur- 

 sprungliga dimensioner. Han antager derföre, att vid metallers 

 sträckning äfven de minsta belastningar framkalla permanent för- 

 längning, d. v. s. att elasticitetsgränsen ligger lågt. Befogenhe- 

 ten af denna Hodgkinsons slutsats dragés i tvifvel af Morin, 

 som i den omständigheten, att de af Hodgkinson begagnade 15 

 meter långa stängerna varit sammanfogade af smärre stycken, 

 trott sig finna en nöjaktig förklaring på den lågt belägna elasti- 

 citetsgränsen. Den oberoende permanenta förlängningen, menar 

 Morin, behöfver ej nödvändigt härröra från en verklig förlängning 

 hos fibrerna, utan snarare från en ändring hos sammanbindnings- 

 länkarne eller från uträtning af sjelfva stängerna. I denna för- 

 modan styrkes Morin genom nya egna undersökningar, anställda 

 med metalltrådar om 24 meters längd ; ty dervid visade det sig, 

 att permanent förlängning inträder först vid större belastningar, 

 eller att elasticitetsgränsen är högt belägen **). 



Må nu vara, att denna Morins förklaring af Hodgkin- 

 60NS lågt belägna elasticitetsgräns kan till en del vara rigtig, 

 torde man dock ej få utsträcka den ända derhän, att hela per- 

 manenta förlängningen, observerad vid de små belastningarne, 

 skulle på detta sätt uppkommit. Detta vore att allt för mycket 

 ifrågasätta förmågan hos en så erfaren man som Hodgkinson att 



') Härtill tall. 



**) Morin, A. Resistance des inahriaux. Ed. 2, p. 10. Comptes Reiidus, T. 54, 

 p. 235. 



Ö/vers. af K. Vet.-Akad. Förh., 1863, N:o 8. 



