— 437 — 



emedan den möjligen berättigar oss att betrakta kurvan sjelf, 

 antingen hel och hållen eller ock delvis, såsom representant för 

 materialets beskaffenhet. 



§ 8. Om kurvan för de permanenta förlängningcu-ne. 



Såsom typ för de kurvor, som representera jernets och de 

 mjukare stålsorternas permanenta förlängningar, kan fig. 6, upp- 

 rättad i enlighet med följande tabell, lämpligen användas. 



Tabell VI. 



Stål. 



-4=17.41 



M 



P. 



JL. 



M 



r. 



JL. 



M 



P. 



JL. 



M 



P. 



JL. 



1 



237 



0.0 



11 



432 



0.8 



21 



547 



2.3 



31 



708 



91.4 



2 



260 



0.0 



12 



444 



0.9 



22 



559 



3.2 



32 



731 



102.2 



3 



283 



0.0 



13 



455 



1.0 



23 



570 



4.8 



33 



754 



111.8 



4 



306 



0.0 



14 



467 



1.1 



24 



582 



8.8 



34 



766 



120.0 



5 



329 



0.0 



15 



478 



1.2 



25 



593 



18.1 



35 



789 



132.6 



6 



352 



0.1 



16 



490 



1.3 



26 



605 



45.3 



36 



812 



147.0 



7 



375 



0.3 



17 



501 



1.4 



27 



616 



53.4 



37 



835 



161.6 



8 



398 



0.5 



18 



513 



1.6 



28 



639 



63.3 



38 



858 



180.6 



9 



409 



0.7 



19 



524 



1.8 



29 



662 



72.3 









10 



421 



0.7 



20 



536 



2.0 



30 



685 



81.4 









Kurvan antager först en uppåt stigande rigtning, hvarvid 

 de permanenta förlängningarne i allmänhet äro små, passerar 

 derpå den punkt, för hvilken kröknmgen uppnår sitt maximum, 

 och blir härefter nära nog horizontel. Under denna sistnämnda 

 del af kurvan visar sig stången känsligast för belastningarne. 

 Partiklarnas förut temligen stabla jemvigtslägen synas nu vara 

 helt och hållet rubbade. När stången förlängt sig så mycket, 

 att kurvan blir konvex mot abskissaxeln, visa sig de nya jem- 

 vigtslägena visserligen mera stabla än de nyss voro, men minsta 

 ökning i belastningen, ja till och med samma belastning kan på 

 nytt rubba partiklarnas ömsesidiga läge och således framkalla 

 permanent förlängning. Kurvan, som nyss var konvex, blir ånyo 

 konkav, sträfvar allt mer och mer att ännu en gång bli horizontel 

 och antyder dermed, att de permanenta förlängningarne här växa 

 allt mer och mer, ända tills brott inträffar. 



