— 479 — 



slägtet Ptomapliagus; episterna metathoracis äro aflångt triangu- 

 lära, men epimera undanträngda åt sidorna till följe af bak- 

 höfternas enorma utveckling; de äro nemligen på bekostnad af 

 metasternum utvidgade till stora, rundade skifvor, under och 

 bakom hvilka låren kunna inrymmas, en bildning fullkomligt 

 analog med den hos Dytiscerna och som ställer Eucinetus i 

 samma förhållande till Catopiderna, som Eucnemis till Cerophytum, 

 men ej berättigar oss att derpå grunda en särskild familj. 



Af den omsorgsfulla beskrifning på larven till Eucinetus 

 haemorrhodalis, som Perris lemnat i Annales de la Soc. Ent., 

 Sér. 2., X. pag. 48, blir likheten med Catops ännu påtagligare, 

 i synnerhet om vi dermed jemföra Erichsons beskrifning på 

 larven till Catops fuscus. Här är samma kroppsform, consistens 

 och hårbeklädnad, enahanda bildning af hufvud, mundelar och 

 antenner. Särskilt tillåta vi oss fästa uppmärksamheten på den 

 starka utbildningen af tredje antenn-leden, som Erichson med 

 fullt skäl betraktar som det mest karakteristiska för Catops- 

 larverna, och som vi äfven återfinna hos larven af Eucinetus. 



Hvad nu slutligen angär lefnadssättet, ett moment, hvars 

 betydelse i fråga om systematik man ej får underskatta, så 

 lemnar detta ett ytterligare stöd för den åsigt, som jag ofvan 

 sökt motivera, att Eucinetus bör uteslutas från Malacodermerna 

 och bilda en särskild grupp af Catopiderna; ty då dessa sed- 

 nare, liksom öfverhufvud alla Clavicornes lefva af i upplösning 

 stadda animaliska eller vegetabiliska ämnen, träffar man deremot 

 Malacodermerna och i allmänhet Serricornerna på blommor, 

 trädens blad och stammar, men aldrig i svampar, hvarest Euci- 

 netus både som larv och imago uppehåller sig. Perris upp- 

 gifver nemligen, att den är ljusskygg och lefver under barken af 

 träd. på marken liggande stammar, öfverallt hvarest byssus och 

 andra lägre cryptogamer utvecklas. Under sådana förhållanden 

 är den äfven funnen vid Kempinge i södra Skåne af Doctor 

 G. F. Möller, som redan förut lemnat flera värdefulla bidrag 

 till kännedomen om vår Coleopter-fauna. 



