— 507 — 



dock i sjelfva verket är och måste anses för en hörntand fram- 

 går icke allenast af det nyss beskrifna, af W. Rapp') redan 

 iakttagna förhällandet, att afståndet emellan ifrågavarande tand 

 och den främsta kindtanden är under foetalperioden ojemförligt 

 större än kindtändernas afstånd från hvarandra, utan äfven af 

 denna tands ställning till sin motsvarande mjölktand. Medan 

 nemligen de mot de permanenta fram- och kindtänderna mot- 

 svarande mjölktänderna alltid sitta märkbart framom midten af 

 den nya tanden, på dess yttre sida, äro mjölk-hörntänderna 

 både i öfver- och underkäken belägna bakom de permanenta 

 hörntänderna. Ett sådant förhållande, äfvensom den omständig- 

 heten att ifrågavarande mjölk-hörntand i nedre käken till sin 

 form betydligt afviker från de öfriga mjölktändernas typ, såsom 

 jag snart skall visa, måste anses tillräckliga att åt denna tand 

 återbörda dess rättighet att bära namn af hörntand. 



Mjölktänderna hos vår ofödda Hvalrossunge äro mycket tal- 

 rikare, än de permanenta, och utmärka sig i allmänhet genom 

 en enkel, trind, koniskt tillspetsad och solid rot. Många af dem 

 försvinna redan innan födelsen helt och hållet, medan andra 

 enligt regeln affalla under djurets ungdomsår. För en rigtig 

 uppfattning af sjelfva mjölktandsättningen ej mindre än dess 

 successiva försvinnande är det dock nödigt att nogare beskrifva 

 mjölktänderna hos vårt exemplar. 



Hvad först beträffar mjölk-framtänderna, så finna vi dessa 

 representerade till ett lika antal, nemligen sex, i öfre och nedre 

 käken. Det innersta paret i hvardera käken har redan alldeles 

 försvunnit, genom resorption, hvaiföre jag icke kunnat finna något 

 spår af dessa tänder, men deras alveoler, som ännu icke igen- 

 vuxit, lemna icke rum för något tvifvel om deras tillvaro 

 under en tidigare period. W. Rapp, hvilken mig veterligen, är 

 den ende författare som heskrifvit tänderna hos en ofödd hval- 

 rossunge, sägnr (1. c.) uttryckligen sig hafva sett den ena af dessa 

 tänder i underkäken och båda i öfverkäken, men det framgår 



') Ueber das Zahnsyslem des Wallrosses, Naturw. Abhandl. von einer Gesel 

 Bcfaafl in Wnrtemberg II. 1828, p. 107. 



