— 508 — 



tydligt af Kapps beskrifning, att det djur, han hart till under- 

 sökning, varit yngre än mitt. Dessa tänder försvinna alltid 

 redan före födelsen och tidigast af alla mjölktänder. — Meilan- 

 mjölkframtänderna i nedre käken (lig. 6), som hos vårt exemplar 

 äro 5 m.m. långa, hafva kronan ännu hel, men roten är starkt 

 angripen. Dessa försvinna uppenbarligen straxt efter födelsen, 

 hvarföre man aldrig finner dem qvarsittande i cranier af 11 val- 

 rossungar. Någon gång har jag dock kunnat urskilja deras 

 af en heterogen benmassa fyllda alveoler, men endast hos cranier 

 af mycket små, nyfödda djur. — De yttre, 10 m.m. langa, 

 mjölk-framtänderna i nedre käken (fig. 5) hafva en nästan klot- 

 rund, på midten svagt intryckt krona, samt en frisk, solid, spol- 

 formig, svagt slingrigt böjd och spetsig rot. Dessa tänder q var- 

 sitta en lång tid efter födelsen, ofta hela däggningstiden, ty man 

 finner dem nästan alltid hos ungar i andra året, och på cranier 

 af djur i tredje året ser man icke sällan tydliga af benmassor 

 igenfylda alveoler efter dem, men de äldre fullvuxna djurens 

 nedre käke visar aldrig spår af dessa tänder. — Mellan-mjölk- 

 framtänderna i öfverkäken äro ännu fullkomligt väl bibehållna 

 och alldeles icke angripna af resorption, hvaraf följer att dessa 

 icke äro ämnade att försvinna före födelsen eller ens straxt efter 

 densamma. Hos den (fig. 11) af bildade är kronan rundadt 

 konisk med en liten rund impression ofvanpå, och roten trind, 

 svagt slingrigt böjd, med tvärt afhuggen ihålig spets, i hvilken 

 tandpulpan intränger. Detta sistnämnda förhällande, som till- 

 kommer denna tand ensam i hela mjölktandsättningen, tyckes 

 betrygga åt den en jemförelsevis lång varaktighet, ty den går 

 sednare förlorad, än de flesta andra och oftast sist af alla. Bland 

 fem cranier af Hvalrossungar i andra året hade tre ännu dessa 

 tänder i behåll, de två andra hade redan mistat dem, och i ett 

 cranium af ett yngre djur, antagligen i tredje året, har jag en 

 gång funnit dem, men aldrig i cranier af gamla fullvuxna djur, 

 ehuru jag undersökt många sådana. Tiden för dessa tänders 

 fällning är således icke alldeles bestämd, men man kan dock som 

 regel uppställa, att den inträffar före eller omkring den vändpunkt 



