

515 



undersökning och hvilket sannolikt härstammat frän ett djur I 

 tredje året, i sjelfva verket hatt två framtänder, en hörntand 

 och tre kindtänder på hvardera sidan, eller utom det normala 

 antalet permanenta tänder ännu en mjölktand, nemligen mellan- 

 mjölkframtanden, hvilken ännu icke affallit. I underkäken an- 

 gifver Schreber efter andra författare fyra tänder på hvardera 

 sidan, d. v. s. en hörntand och tre kindtänder. — Peter Cam- 

 per') gör en bestämd skilnad emellan framtänderna, som sitta 

 i intermaxillarbenen, och kindtänderna i öfverkäken, men han 

 märker ännu icke, att de främsta tänderna i underkäken äro 

 hörntänder. Enligt honom har Hvalrossen två framtänder, en 

 hörntand och fyra kindtänder i öfverkäken, samt fem, stundom 

 endast fyra kindtänder i underkäken. Det är tydligt att han 

 haft cranier af sa unga djur till undersökning, att flera af de 

 längst qvarsittande mjölktänderna ännu fimnos qvar jemte de 

 permanenta, nemligen mellanframtänderna och den fjerde kind- 

 tanden i öfverkäken eller i öfver- och underkäken på samma 

 gång. När han t. ex. uppgifver, att underkäken har fem tänder, 

 bör detta förstås så, att den första är hörntand, de tre 

 följande permanenta kindtänder och den sista (femte) är den 

 fjerde mjölkkindtanden, som ännu qvarsitter. — Rudolphi 2 ) 

 angifver Hvalrosseus tandbyggnad vara sådan, att den kan ut- 



< 0-0 1 — 15-5. 



tryckas genom denna rorinel: — , — ■-- , _ r , nvarar synes, att 



' ° 5—5 J 



han fortfarande räknar öfverkäkens yttre framtänder och under- 

 käkens hörntänder till kindtänderna. Men det cranium han haft 

 för sig har varit af ett så ungt djur, att den fjerde mjölkkind- 

 tanden ännu funnits qvar i öfver- och underkäken jemte det 

 normala antalet permanenta. Rudolphi synes redan haft en 

 aning om att den första tanden i underkäken är en hörntand, 

 ty han säger: »Im Unterkiefer lind et man den eisten Zahn bei 

 weitem am grössten, und wenn er nicht eben die Form, wie die 

 übrigen hätte, könnte man ihn beinahe für einen Hundszahn 



') Kleinere Schriften, 1786, M 3, p. 21, enligl Archiv f. Naturg. 1838 i>. 117. 

 2 ) Analoiu.-Physiol. Abhandl., Berlin 1802 p. 145—147. 



