ÖFVERSIGT AF K. VETBNSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 83, N:0 2. 7 



nya skäl, som visa riktigheten af det resultat, hvartill jag i de 

 citerade afhandlingarne framkommit. Försök af liknande be- 

 skaffenhet med dem, som nedanföre skola anföras, hafva visser- 

 ligen förut af andra blifvit anstälda, men då de icke blifvit 

 utförda på det sätt, som låtit deras bevisande kraft framstå i 

 dess fulla dager, så är det icke öfv^erflödigt att än en gång 

 taga deras betydelse i öfvervägande. 



Det är en bekant sak, att strömmen från en Ruhmkorffs 

 Induktionsapparat icke förmår att genomgå afståndet mellan 

 tvänne, äfven på obetydligt afstånd från hvarandra sittande, 

 platinaelektroder, som äro insmälta i ett glasrör, hvari luften 

 blifvit tillräckligt starkt förtunnad. Insläpper man deremot 

 litet mer luft i röret, så går strömmen med lätthet öfver från 

 den ena elektroden till den andra. Nu frågas, är orsaken der- 

 till att strömmen vid den starka förtunningen icke kommer 

 -fram, att söka deri, att motståndet i den starkt förtunnade 

 luften är för stort, eller härleder den sig deraf, att hindret vid 

 elektricitetens öfvergång från elektroderna till luften eller tvärtom 

 växer med förtunningen? Ett tydligt svar på denna fråga bör 

 kunna erhållas, om man med en induktionskraft, som icke är 

 ■Större än den Ruhmkorff'ska apparatens, söker att direkt åstad- 

 komma en elektrisk ström inuti sjelfva röret, utan att dervid 

 begagna sig af några elektroder. Om det på detta sätt lyckas 

 att åstadkomma en ström inuti den starkt förtunnade luften, 

 så måste denna dock vara en rätt god ledare för elektriciteten, 

 och orsaken dertill, att strömmen från den Ruhmkorff'ska In- 

 duktionsapparaten icke kommer fram, måste tillskrifvas det 

 hinder, som möter vid elektricitetens öfvergång mellan elektro- 

 derna och den starkt förtunnade luften. 



Försök 1. Ett glasrör af det utseenee som närstående figur 

 utvisar, 300 mm. långt och 16 mm. i yttre diameter, samt för- 



