10 EDLUND, ELEKTRICITETENS FÖRHÅLLANDE TILL FÖRTUNNAD LUFT. 



luftens förtuiming, hvaremot luftens egentliga motstånd aftager, 

 då förtunningen ökas. Detta försök leder således till samma 

 resultat som mina föregående undersökningar härom, enligt hvilka 

 på gränsytan mellan elektroderna och gasen förefinnes en elek- 

 Iromotorisk motkraft, som oupphörligen tilltager med gasens 

 förtunning. 



Försök 2. Härtill begagnades samma rör som förut, men 

 de omkring röret lindade stanneolbladen voro betydligt bredare 

 än vid det första försöket. 



Lufttrycket. 

 50 mm. Ständig gnista mellan elektroderna a och h, der- 



emot intet induktionsljus mellan stanneolbladen 

 c och d. 

 3 mm. Fortfarande gnista mellan a och b; induktions- 



Ijuset mellan c och cl började visa sig. 

 0,0 5 mm. Gnistan mellan a och h utbredde sig långt mot 

 rörets andra ända. Starkt induktionsljus mel- 

 lan c och d. 

 0,0 11 mm. Gnistan mellan elektroderna o och h böi'jade af- 

 taga och utbredde sig mindre än förut. Ett 

 skönt induktionsljus erhölls, då ledningstrå- 

 darne från Induktionsapparaten förbundos med 

 stanneolbladen c och ti 

 0,0 2 mm. Gnistan mellan a och b aftog ytterligare och bör- 

 jade att ej vilja gä igenom; men ljuset mellan 

 c och d fortfor att ständigt visa sig. 

 0,0003 mm. Gnistan mellan a och b slog endast ryckvis igenom; 

 men induktionsljuset mellan c och d visade sig 

 fortfarande vackert vid alla induktionsslagen. 

 Försök 3. Vid detta försök begagnades ett glasrör af 18 

 mm. vidd, böjdt i form af en cirkel af 155 millimeters diame- 

 ter, i hvilket två platinaelektroder voro insmälta, nästan diame- 

 tralt midt emot hvarandra. På ringens yttersida utgick på ett 

 ställe ett öppet glasrör, medelst hvilket ringen kunde fogas till 

 luftpumpen. På samma sätt som vid föregående försök, var 



