16 CLEVE, OM LANTANS ATOMVIGT. 



tans och didyras spektra, hvarför vi förmodade den tillhöra 

 ett okändt ämne. Fortsatta försök visade emellertid att denna 

 linea verkligen tillhör lantan^) och att linien blifvit något orik- 

 tigt inregistrerad såsom 1 = 4330 uti lantanspektret. Emeller- 

 tid har Brauner samlat flera grunder, enligt hvilka tillvaron 

 af Diß syntes icke osannolik. För att vinna visshet härutinnan 

 företog jag i det följande beskrifna försök dels att så noga som 

 möjligt bestämma lantans atomvigt dels att isolera, om möjligt, 

 den ännu hypotetiska oxiden till Di/?. 



Det material, hvilket jag använde, var ganska betydligt, 

 ungefär IV2 kilogr. oren lantan- och didymoxid, utdragne ur 

 olika mineral, cerit, gadolinit, ortit från Arendal, keilhauit. Ma- 

 terialet befriades först från cer och torjord genom nitratens 

 smältning i platinaskål till partiel dekomposition. Genom be- 

 handling af den smälta massan med vatten erhåller man en 

 återstod, som innehåller all cer och torjord, ytterjordar och 

 mycket didym. Nitratlösningen utspäddes med mycket vatten 

 och fäldes upprepade gånger ofullständigt med mycket utspädd 

 ammoniak. Skall operationen medföra åsyftad verkan, måste 

 lösningarne vara kalla och ammoniaken ej frambringa någon 

 fällning förr än efter några sekunder. Jag erhöll slutligen sju 

 stora fraktioner, hvardera innehållande 150 till 200 gr. oxid. 

 Den sista, sjunde, fraktionens lösning var fullkomligt färglös, 

 men visade dock tydliga absorptionsband af didym. Den näst 

 sista, sjette, fraktionen var svagt färgad af didym. Bägge dessa 

 fraktioner bearbetades på sätt, som beskrifves i det följande. 

 De öfriga fem fraktionerna lemnades åsido. 



Den sjunde fraktionen, som utgjordes af ungefär 150 gr. 

 oxid, gjordes till vattenfritt sulfat, hvilket löstes i 10 delar 

 vatten af 0°, hvarpå lösningen upphettades till omkring 40°. Så 

 väl det dervid utkristalliserade som det i lösningen qvarvarande 

 sulfatet underkastades upprepade gånger samma behandling, så 

 att slutligen erhölls ur sista kristallisatlonen 15 gr. oxid och ur 

 sista moderluten 10 gr. 

 ') C. Rend , T, XCV pag. 33. 



