16 WILLE, OM SL^GTEN GONGROSIRA KÜTZ. 



Zeller ^) beskriver en Art fra Burma: 



Gongrosira onusta 7,¥.l^. 



Flavo-viridis, cespitibus confluentibus lineara crassis; filis e 

 basi fibrosa continua articulatis; articulis cliametro (Viso — Vioo 

 lin.) 2 — 3-plo longioribus; ramis numerosis, undique egredienti- 

 bus, moniliformibus; articulis ramorum omnibus oogonia globosa, 

 ad Yj25 lii^' crassa, formantibus; oosporis fuscis, V250 ^^'^^^ crassis. 



Pegu, Elephant-point secus littora in truncis vetustis in- 

 undatis. 



Denne synes at maatte vaere nser beslaegtet med Trente- 

 polilia de Baryana (Rab.) og kan derfor vistnok ogsaa henföres 

 til Sleegten Trentepohlia Mart. 



Tilsidst nogle Ord oni Trentepohlia s Slcegtskab. I de 

 sidste Algesystemer hos de Bary-) og GoBi^) stilles Trente- 

 pohlia (Chroolepus) efter Cladophora og skal vel altsaa taänkes 

 at have udviklet sig fra denne. Jeg har hos den eneste Art, 

 hvor det synes mueligt, eftervist en Cellekjerne; Cladophora hdiV 

 som. bekjendt mange Cellekjerner i hver Celle. Jeg har tidli- 

 gere*) sögt at gjöre sandsynligt, at Cladophora har udviklet 

 sig fra de grenlöse Rhizoclonier, hos en af disse har jeg senere 

 fundet en Cellekjerne, Hvorledes Cladophoras mange Celle- 

 kjerner kunne opstaa, har jeg endnu ikke faaet undersögt, men 

 saameget synes mig sikkert, at dette maa betragtes som et videre 

 Stadium, hvorpaa Udviklingen synes at have standset. Clado- 

 phora danner efter min Opfatning Spidsen af en Gren paa 

 Stamtrseet, at ville udlede Trentepohlia derfra og saaledes 

 atter ta^nke sig de mange Cellekjerner reducerede til en, har 

 ikke meget for sig, is^er da Chlorophyl-legemerne, Cellernes Form 

 og Voksemaade ogsaa er meget forskjellig. 



Jeg tror, at Trentepohlia' s nsermeste Frfende maa söges i 

 Slaegten Stigeoclonium. Jeg har gjort opmaerksom paa, at det 



') Zelle«, Burm. Alg. p. 19L 



^) DE Baky, System d. Thalloph. p. 15. 



3) GoBr, Grund, d. Thalloph. p. 13. 



*) Wille, Hvilcceller h. Coaferva. p. 19. 



