50 ÖSTERBERG, OM PERICARPIETS ANATOMI HOS ORCHIDBERNA. 



de mer isodiametriska och tunnväggiga; utmed inre epidermis få 

 de horisontal sträckning på samma sätt som dennas celler (fig. 

 5). De äro försedda med porer. I de sterila valvlerna (fig. 9) 

 omsluter den mekaniska väfnaden helt och hållet kärlknippet, 

 och här hafva alla celler vertikal sträckning. 



I båda slagen valvler finnes utanför den mekaniska väf- 

 naden ett tunnväggigt parenkym med isodiametriska, afrundade 

 celler, hvilket väl torde fungera som assimilerande och pneu- 

 matisk väfnad. 



Den pelarforraiga utväxt, som uppbär placentae, utgöres 

 likaledes af tunnväggigt parenkym. Genom detta går en sträng 

 af vekbast (fig. 5), hvilken utgår frän kärlsträngen i valvelns 

 nedre del och upphör i den öfre utan att åter förena sig med 

 hufvudsträngen. Dess läge är nära placentae, och dess uppgift 

 torde väl vara att transportera proteinämnen till fröämnena. I 

 såväl den mekaniska väfnaden som den pneumatiska aflagras 

 efter blomningen stärkelse, hvilken väl användes för den meka- 

 niska väfnadens och fröens utveckling. Under denna utveckling 

 får pericarpiet sin fulla storlek, och diff"erentierin2en i dess väf- 

 nader blir fullständig först vid mogningstiden. 



Uppspringningssuturen är, som förut blifvit nämdt, redan 

 markerad i det unga fruktämnet (fig. 10). På yttre epidermis 

 finnes liksom ett djupt veck och uti pericarpiets vägg märkes 

 ett vertikalt lager af tunnväggiga celler, hvilket lager på tvär- 

 snittet bildar en båge från inre till yttre epidermis. Detta lager 

 är dock ej sjelf någon bristningsväfnad, ty med tiden blifva dess 

 celler förvedade liksom alla de angränsande, likaledes vertikalt 

 sträckta cellerna i de sterila valvlerna; men der detta cellager 

 stöter till de fertila valvlernas oförvedadade parenkym sker 

 bristningen. 



Som bekant sker uppspringningen genom sex längdspringor 

 frän pericarpiets bas till dess spets strax under hyllet. Här- 

 igenom åtskiljas de sex valvlerna. Vid basen och spetsen är 

 deras mekaniska väfnad sammanhängande och nog stark att på 

 dessa ställen hindra valvlernas lösryckande. Alla valvlerna, och 



