54 ÖSTERBERG, OM PERICARPIETS ANATOMI HOS ORCHIDEERNA. 



uppstått sålunda, att redan i fruktämnets skaft från den nu 

 utanför liggande hufvudsträngen afskildes två laterala strängar, 

 hvilka småningom drogo sig inåt och ungefär vid fruktämnets 

 bas sammansmälte till en enda. På liknande sätt bildas vid 

 olika höjd de kärl saknande placentasträngarne i de fertila 

 valvlerna. I öfrigt visar pericarpiet mycken öfverensstämmelse 

 med Neottieernas. 



Enligt hvad som nu blifvit visadt, råder i hufvudsak stor 

 öfverensstämmelse i pericarpiets anatomi hos våra inhemska 

 orchidégrupper; särskildt gäller detta om uppspringningsmeka- 

 nismen. Att en del hafva skaftadt och en annan del oskaftadt 

 fruktämne föranleder visserligen olikhet beträffande den växtdel 

 som undergår vridning; men vridningen sjelf torde väl dock 

 försiggå på i hufvudsak samma sätt hos de olika grupperna. 

 Alla de krafter, som dervid äro verksamma, har jag ej varit i 

 tillfälle att spåra, men en, enligt min uppfattning bland de vig- 

 tigaste, torde dock stå i närmaste sammanhang med kärlsträng- 

 förloppet i blomman. 



Om vi betrakta detta i dess enklaste form, sådant det ter 

 sig t. ex. hos Listerna ovata (se fig. 25), finna vi, att kärl- 

 knippena från de fertila valvlerna gå direkt öfver som medel- 

 nerver i hvar sitt blad af inre hyllekransen. Kärlknippena från 

 de sterila valvlerna sända likaledes nerver till motsvarande 

 blad af yttre kransen, men afgifva dessutom grenar: det medi- 

 ana afgifver en sträng till antheren och de laterala afgifva sido- 

 nerverna till labellum. Under blommans tidigare period, då 

 antheren och pollenmassorna i densamma utvecklas, och då 

 labellum skall erhålla sin kraftigare utbildning, måste genom 

 dessa valvler en lifligare saftströmning ega rum än genom de 

 fertila. En följd af den lifligare saftströmningen torde blifva 

 en lifligare längdtillväxt i de nämnda valvlerna. Detta kan 

 förorsaka en vridning antingen af skaftet, om ett sådant just 

 då är under utveckling, eller af hela det i växt stadda frukt- 

 ämnet, i fall intet skaft finnes. Efter slutad blomstring, dä 

 det vissnande hyllet och den tömda antheren icke behöfva några 



