40 MEBIUS, OM INDUKTIONS- OCH DISJUNKTIONSSTRÖMMAK. 



induktionsström, som skulle hafva uppstått i en hela tiden sluten 

 ledning, kommer följaktligen blott senare delen att inverka på 

 galvanometern. Börjar nu denna inverkan, t. ex. först sedan 

 ögonblicket för den nyssnämnda strömmens maximi-intensitet 

 förflutit, så blir den relativt obetydlig. Den senare induktions- 

 strömmen finner redan vid sin början sin bana sluten, och fort- 

 far detta att vara fallet ännu, då hans maximiintensitet in- 

 träder, så inses, att han måste åstadkomma ett betydligare ut- 

 slag på galvanometern än den förra strömmen. 



Ar åter den elektromotoriska kraften i gnistan jemförelsevis 

 liten, hvilket är fallet vid atmosferstryck och i allmänhet vid tryck 

 högre än vändningstrycket, så att gnistan bildas redan vid första 

 stöten af urladdningsslaget, så finner den första induktions- 

 strömmeu sin bana sluten under hela sin tillvaro; han kan der- 

 före åstadkomma ett betydligt galvanometerutslag. Den andra 

 finner likasom i förra fallet sin bana sluten alltifrån sin början. 

 Man kan dock i intetdera fallet anse, att banan fortfar att A^ara 

 sluten under hela den senare strömmens (möjliga) tillvaro; såväl 

 disjunktionsströmmen som den senare induktionsströmraen söka 

 nämligen hindra elektriciteten i urladdningsslaget att taga sin väg 

 genom gnistan. Under urladdningsströmmens aftagande, således 

 innan han upphört, måste tydligen ett ögonblick inträda, då de 

 båda förenade strömmarne öfvervinna den i gnistledningen an- 

 kommande delen af urladdningsströmmen. Ehuru de dervid icke 

 ögonblickligen upphöra, så verka de såsom en urladdning i mot- 

 satt riktning och motverkas af en uppstående elektromotorisk 

 kraft, som verkar i en mot dem motsatt riktning, och hvilken 

 hindrar vidare framträngande. Det är derföre antagligt, att 

 disjunktionsgnistan i allmänhet upphör förr än urladdningsström- 

 men. I så fall måste nödvändigt den senare delen af den andra 

 induktionsströmmen ej kunna åstadkomma något utslag på galva- 

 nometern, utan den första strömmen måste blifva den rådande. 



En sak, som härvid kan hafva den största vigt, är formen 

 på induktionsströmmarnes intensitetskurvor. Det är icke alls 



