ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 188 3, N:0 6. 51 



är visar den omständigheten, att de negativa utslagen inträda 

 förr vid kort gnistlängd än vid lång. 



De negativa utslagen hafva antagligen sin grund i en dis- 

 junktionsström, som alstras af den andra oscillationen i urladd- 

 ningsströmmen. Det af Herr Jamin påpekade förhållandet, att 

 då en ljusbåge alstras mellan kolspetsar af alternerande ström- 

 mar, en följande ström förstärkes af den föregåendes disjunk- 

 tionsström, erbjuder något härmed analogt. Urladdningsström- 

 mens oscillationer äro alternerande strömmar. Ehuru ej dis- 

 junktionsströmmen vid gnistan mellan platinapoler kan anses 

 fortfara någon tid efter gnistans upphörande såsom disjunktions- 

 strömmen i ljusbågen mellan kolspetsar, utan antagligen för- 

 håller sig såsom disjunktionsströmmen i ljusbågen mellan silfver- 

 poler^) — ett antagande som for öfrigt starkes deraf, att, då 

 en induktionsrulle insattes i galvanometerbildningen, den till 

 tiden senare af induktionsströmmarne vid högre tryck i gnist- 

 rummet ej hinner utveckla sig i så stor mängd som den första 

 — ; så torde dock den andra oscillationen på sätt och vis för- 

 srärkas af den förstas disjunktionsström. De båda strömniarne 

 uppträda väl ej samtidigt, men då disjunktionsströmmen för- 

 svinner i följd af en uppträdande elektroraotorisk kraft verkande 

 i motsatt riktning, så behöfver den följande oscillationen, som 

 åstadkommer en elektromotorisk kraft i samma riktning, ej så 

 lång tid för denna krafts öfvervinnande, som han skulle hafva 

 behöft, om denna kraft ej redan varit i verksamhet; eller — elek- 

 triciteten som rör sig i disjunktionsströmmen hejdas vid elek- 

 troderna af den uppträdande^ elektromotoriska kraften och hinner 

 ej derifrån bortflyta, förrän den andra oscillationen dit tillför 

 ny. Ehuru den totala elektricitetsmängd, som rör sig i den 

 andra oscillationen, är mindre än den, som rör sig i första 

 oscillationen, är det derföre möjligt, att en större elektricitets- 



') Prof. Edlund visar i Öfv. af K. Vet.-Akad. Pörh. 1869, N:o 1, sid 7, att, 

 då Ijiisbåsjen bildas mellan silfverpoler, erhålles intet galvanometerutalag i 

 en biledning, sedan hufvudströmmen afbrntits, såsom förhållandet är, då 

 polerna äro af kol. Någon ledning fortfar ej att ega rum mellan silfver 

 poleraa, hvarföve disjunktionsströmmen ögonblickligen upphör. 



