ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 18 83, N:0 7. 15 



det röda fältet, som det yttersta violetta. Orsaken dertill är, 

 att det visade sig vara ytterst svårt för den ringa ljusstyrkans 

 skull att derstädes iakttaga linierna och fixera deras lägen. De 

 flesta linierna äro fortfarande svaga, såsom jag redan i min 

 förra uppsats angående didymen anmärkt, och under sådant för- 

 hållande torde de nu angifna linierna kunna göra till fyllest för 

 att känneteckna det ena ämnet från det andra. 



Några få linier förekomma, som synas vara gemensamma 

 för de båda ämnena, men de äro till ljusstyrkan i de flesta fall 

 svaga. Huruvida de härröra från luft, klor eller något främ- 

 mande ämne, vågar jag för närvarande ej med bestämdhet afgöra. 



Ehuru det är i högsta grad sannolikt, att de nu anförda 

 spektra verkligen tillhöra, det ena didym, det andra samariuni, 

 måste man likväl, för att härom vinna full visshet, jemföra dem 

 med andra kroppars spektra; i främsta rummet bör man se till, 

 huruvida några af de nu anförda linierna kunna tillhöra ter- 

 bium. Då jag sjelf ännu icke lyckats få se något rent spektrum 

 af denna sistnämnda kropp, har jag för i fråga varande under- 

 sökning begagnat mig af de våglängder, som RoscoE och Schu- 

 ster angifvit för terbium^). Genom direkta mätningar hade 

 dessa båda vetenskapsmän öfvertygat sig derom, att deras mät- 

 ningar i diffraktions-spektrum gåfvo med Ångströms våglängds- 

 bestämningar fullt öfverensstämmande resultat, och således äro 

 mina bestämningar angående didym och samarium, för hvilka 

 Ångströms Atlas ligger till grund, jemförbara med deras mät- 

 ningar i afseende på terbium. 



Vid jemförelse mellan mina tabeller för didym och sama- 

 rium å ena sidan och RoscoES och Schusters för terbium å 

 den andra, fann jag en nästan fullständig identitet i afseende 

 på våglängderna för vissa af deras terbiumlinier och åtskilliga 

 af mina didymlinier, äfvensom för en ganska stor mängd af mina 

 samariumlinier. Dessa för mina båda nämnda spektra och de 

 engelska kemisternas terbiumspektrum gemensamma linierna upp- 

 gingo till omkring 90 och äro i tabellen angifna genom en 

 ') Journal of the Chemical Society, Vol. XLI, 1882. Transactions, s. 283. 



