ÖFVERSIGT AF K, VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLING AB, 1883, N:o 7. 79 



temligen nära (några centimeter från) en grof stötta af jern, 

 som uppbar spisellmfven. Någon urladdning mot denna stötta 

 egde ej rum. Likväl är att märka att stöttan vid sina båda 

 fasta ändar var omgifven af mur och således temligen isolerad. 

 Under vägen sänkte eldkulan (klotblixten hade denna form) sig 

 något, men höll sig dock ungefär 0,6 meter ofvan golfvet. Hen- 

 nes färg var såsom färgen af »rent guld, som ligger i solsken». 

 Formen var densamma som den af ett ägg, men något lång- 

 dragnare och med den smala spetsen framföre. Längden var 

 ungefär 1,2 meter bredden 0,6 meter. Klotblixten tycktes vara 

 fullkomligt slät och var icke inbegripen i någon rotation. När 

 han passerade framför spinnrocken, stöttes denne temligen häf- 

 tigt orakulP), hvarefter han med stor snabbhet gick snedt ned- 

 ifrån och uppåt i förstuguqvisten, genom hvars midt emot fön- 

 stret belägna östra vägg han försvann i en 10 centimeter bred 

 och ^4 centimeter hög springa, som var fylld med mossa, hvilken 

 delvis utrefs. Utkommen på gården följdes han ej längre af 

 några åskådare. Han detonerade snart, men ej på en gång, 

 utan det ljud, som dervid uppkom, liknade det, som skulle upp- 

 stå, i fall man ^jfrån en höjd tömde ett större lass stenar öfver 

 ett ihåligt berg», eller det, som erfares när en raketkista af- 

 brännes. Emellertid var knallen ytterst häftig, så att hela huset 

 deraf våldsamt skakades. Afven byggnader, belägna omkring 

 30 meter från den nämnda, skakades i sina grundvalar genom 

 smällen. Ingen ovanlig lukt förmärktes vid tillfället i rummet, 

 ej heller någon värme, oaktadt klotblixten var mycket nära be- 

 rätterskan. Fönsterposten, fönsterkarmen och den springa^ ge- 

 nom hvilken blixten gick ut, buro ej heller spår af svedning. 

 Berätterskans armar domnade när blixten gick förbi. Efter 

 åskslaget led flickan af häftig hufvudvärk, snickarhustrun deremot 

 kände sig lättare i hufvudet än förut. Den senare ansåg, att 

 alla dessa fysiologiska verkningar voro att tillskrifva den häftiga 

 nervspänning, för hvilken ögonvittnena voro utsatta. 



') Någon tid senare påstod berätterskan, att spinnrocken ej slogs omkull, utan 

 endast drogs i den riktning ditåt blixten gick. 



