18 ALEN, OM DINITUONAFTALIN-a-DISÜLFONKLORID. 



behandling med karbonat af kalium och barium. Alla dessa 

 salter hade en svag, grön fluorescens. De mörkt färgade moder- 

 lutarna efter det sura amoniumsaltet fluorescerade deremot starkt 

 i grönt, och försatta med alkali egde de en utomordentligt stark 

 fluorescens. 



Det sura kaliumsaltet — Cj(jH4(NH2)2'lor)^ * f)l-[ + 3H2^ — 



erhölls genom det af kaliumhydrokarbonat och surt amonium- 

 salt bekomna neutrala kaliumsaltets fällning med saltsyra. Efter 

 omkristallisering ur hett vatten, hvari saltet är temligen lätt- 

 lösligt, erhölls det i form af stråligt anordnade, platta nålar, 

 som torkade voro blekt violettröda och starkt glänsande. Saltet 

 är luftbeständigt; i exsiccator förlorar det Y2 molekyl vatten, 

 vid 100° C. 1 molekyl och vid ungefär 175° C. 2Y2 molekyl 

 vatten. Vid 2.30° C. fann jag det något sönderdeladt. 

 Analyser : 



I procent 





funnet 



beräknadt 



; för salt med SHjO 



K 



9,39 





9,53 



Väo 



2,25 





2,19 



IH2O 



4,8 7 





4,3 9 



2V2H2O 



11,24 





10,97 



N 



7,13 





6,83. 



CioH4(NH2)2]gQ2'Q 

 Det sura harimnsaltet — (SO^ ' cy^^^ + "HjO 



Cn)H4(NH2)2<gQ^ QJJ 



— är i hett vatten temligen svårlösligt och bildar fina kristall- 

 nålar, som i hög glänste såsom metalliskt tenn. Det var i 

 denna form bekommet genom omkristallisering ur vatten af en 

 fällning, som uppstod vid tillsats af saltsyra till en lösning, er- 

 hållen genom det sura amoniumsal,tets behandling med barium- 

 karbonat. Det tycks vara luftbeständigt; hela sin vattenhalt 

 förlorar det vid 190—200° C. 



