74 NEUMAN, EN BOTANISK RESA TILL HALLANDS VÄDERÖ. 



är glandelhårig, skulle endast med den glandelhårige formen nå 

 våra nordiska länder, under det Sveriges Rubusflora för öfrigt 

 utmärker sig genom sin fattigdom på glandulösa arter. 



Jag skall nu nämna några ord om den skånske formen af 

 R. pyramidalis Kaltenb. (syn. R. villicaulis Koehl. i 

 Sk. Fl. ed. II). På den typiska lokalen i Väsby nära Höganäs 

 finnas blott tre små buskar, och dessa lefva icke under sådana 

 förhållanden, som medgifva dem stora utsigter att föröka eller 

 sprida sig. De äro sista qvarlefvan af en nu uthuggen häck 

 Rubi, som fordom följde vägen mellan Väsby qvarn och Hof- 

 gården. De växa i sjelfva gropen på stark lerjord, turionerna 

 krypa längs gropens sidor upp till dess kanter, fortsätta sedan 

 in i åkern eller ut på vägen och utsätta sig sålunda för faran 

 att förstöras vid skörden eller af förbifarande åkdon. 



Turionens nedre del är nästan rund — dess mellersta del 

 och spets deremot 5-sidig — , starkt strimmig, besatt med täta, 

 styfva, hvita hår, glesa glandelhår och små, bruna, oskaftade 

 glandier. Bladskaft och småbladens skaft bära någon gång 

 glandelhår, ofta glandier, likaledes blomskottens nedre stam- 

 delar. Blomställningen är på svagare skott enkel klase och 

 antager endast på de bäst utvecklade exemplaren den så karak- 

 teristiska tillräckligt bekanta pyramidformen, utmärkt lika myc- 

 ket genom de länga, uppåt aftagande, utspärrade axlarne som 

 genom de talrika, oftast hela blomstödjebladen och de långa, 

 gröna stiplerna, hvilka, då de dem tillhörande bladen felslå, 

 likna 2 — .S-flikade skärmblad. Utmärkande karakterer äro också: 

 rikedomen på glandelhår i blomställningen, de smalt eller bredt 

 ovala, långspetsade och ojemnt, groft sågade turionuddbladen, det 

 silkesskimrande, gullglänsande luddet på bladens undersida och 

 på blomskottens stam, de i en lång spets utdragna, med nål- 

 fina taggar besatta foderbladen, de ovanligt stora blommorna, de 

 breda kronbladen och de långa ståndarne. Taggarne äro på 

 turionen täta, 15 — 20 i hvarje internodium, sällan så långa som 

 dess diameter, alltid spensliga, från en bredare bas hastigt 

 sammandragna till en svag, något böjd spets — hos R. villicaulis 



