ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 83, N:0 8. 77 



skiljes ifrågavarande art nästan endast genom de tidigt skaf- 

 tade småbladen och genom fruktens form. Småfrukterna äro 

 nemligen små, inga förblifva outbildade och smaken är angenäm, 

 påminnande om R. plicatus. Med Glandulosi kan ingen slägt- 

 skap ifrågasättas och från de öfriga grupperna aflägsnar han 

 sig genom de korta ståndarne och genom foderbladens riktning 

 under fruktmognaden. 



Bland tyska Rubi, hvilka jag sett, synes mig ingen stå 

 R. scanicus så nära, som R. chlorothyrsus FoCKE Synopsis pag. 

 253. Växtsätt och blad, turionens form och beväpning, den 

 förlängda, glandelrika blomställningen med de hela bladen och 

 de ofta 3-blomraiga pedunklerna, de korta ståndarne och de 

 långa foderbladen äro allt karakterer, i hvilka de begge arterna 

 öfverensstämraa. Foderbladen äro hos R. chlorothyrsus vid 

 fruktmognaden tillbakaböjda (enl. FOCKES ord: »sepala a fructu 

 reflexa»), kronbladen smala, omvändt äggrunda och fruktknip- 

 pena hängande (»panicula fructifera pendula») — hos R. sca- 

 nicus äro sepala tilltryckta, petala korta, nästan runda och 

 fruktknippena upprätta eller utstående. 



Då R. scanicus icke kan förenas med någon af våra hit- 

 tills antagna grupper, synes det mig lämpligt att ställa honom 

 i spetsen för en ny grupp och att åt densamma låna FoCKES 

 namn x>Ädenophori». Dit räknar nämnde författare flera glan- 

 dulösa arter, hvilka han icke kunnat införlifva med några af 

 de större, naturliga grupperna. Ade7ioj)hori är således en konst- 

 gjord grupp, en samlingsgrupp. Och måhända är äfven hos oss 

 en sådan behöflig, så länge man icke fullständigt känner affini- 

 teten mellan formerna inom detta rika slägte! Mig synes, att 

 jemte R. scanicus R. jpolyanthemos bör dit hänföras. 



R. corylifolius Sm. i Sk. Fl. II uppl. och Hn. Fl. XI uppl. 

 På de trakter, jag undersökt, uppträder denna polymorfa art i 

 stor rikedom och, om dess former oftast med lätthet låtit sig 

 hänföras till någon af F. Areschougs numera allmänt antagna 

 underarter, hafva dock icke öfvergångsstadierna saknat sina 

 representanter. Jag vill dels nämna några fyndorter för de 



