KROK, OM ALG-FLORAN I INRE ÖSTERSJÖN O. BOTTN. VIKEN. 71 



mägtigt inflytande på alg-rikedomen, äro visserligen, ehuru i ringa 

 grad, märkbara i sydligaste delen: vid Travemlinde 3, utanför 

 Stralsund l\ och vid Memel h tum^); men synas helt och hållet 

 försvinna längre mot norr. En niveau-förändring, sedan länge 

 känd, är emellertid ofta särdeles tydlig; men denna härrör af 

 vissa vindar och strömgångar ^), hvilka senare betingas af ym- 

 nigt tillflöde och äro väl bekanta för strandboarne på Bornholm 

 och i Skåne såvälsom vid nordligare Östersjön och Bottniska 

 viken. Vid nordliga vindar f. ex. faller' vattnet i Bottniska vi- 

 ken, stiger deremot i Östersjöns södra del. Under starka, ihål- 

 lande ostliga vindar funno vi vattenytan vid Bornholm och 

 Cirabrishamn sjunka stundom 3 fot och mera, samt tvärtom vid 

 nordvestliga och vestliga. Vid Galon i Södertörn belöper sig 

 denna niveau-förändring till 3 fot, mera sällan ända till 7^ qvar- 

 ter, men aldrig mera. Mot och under nederbörd stiger för öfrigt 

 alltid vattnet, faller åter mot och under torka. 



Östersjöns såvälsom Bottniska vikens åtminstone vestra 

 stränder äro oftast klippiga, sålunda ett godt tillhåll för alger, 

 men mångenstädes äfven flacka och sandiga — i detta fall mer- 

 endels blottade på växtlighet; stundom ss. vid Gotland och Öland 

 bestående af från land ofta långt uti hafvet utskjutande, jemn- 

 sluttande och stundom giattslipade kalkhällar, hvilka lemna ringa 

 rotfäste för alger. — • Hafsbottnen åter, framförallt på större djup, 

 erbjuder sällan den omvexling, som man är van att finna utan- 

 för Sverges vestkust. Den utgöres sällan af bergbotten, hvarpå 

 eljest högre, lifligare färgade alger bruka hafva ett älskadt till- 

 håll, och i följd af den ringa sältan finnes intet spår af s. k, 

 ostronbotten, som visat sig vara en för vissa alger särdeles tjen- 

 1ig och egendomlig lokal. Oftare är den, åtminstone på de 

 ställen vi undersökt, öfverdragen med sand eller grus och under- 

 liggande blå-lera (s. k. äfjebotten), här och hvar beströdd med 



') Jfr S. LovÉN, Om Östersjön (Förh. vid de Skand. Naturf. nionde möte i 

 Stockholm 1863, p. 58). 



^) Måhända i följd af starka strömgångar frän Öresund kunna vi förklara fyn- 

 det af Laminaria saccliarina vid Bornholms kuster. 



