76 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. PÖRHANÜLINGAB, 1869. 



iiiska viken; flera hafsalger hafva redan blifvit undanträngda 



SS. Fucus vesiculosus, Fiircellaria, Ceramium diaphanum, Chorda 

 Filum, Hormiscia penicUliformis och CladopJiora rupestris: an- 

 dra föra ett synbarligen aftynande lif ss. Polysiphonia nigrescens, 

 Phyllopliora Brodicei, Ceramiumtenuiasimurii, Sphacelaria cirrhosa, 

 Chordaria flagelliformis och Ectocarpi. Deremot äro en del 

 lägre alger ss. Enteromorpha intestinalis, Cladophora sericea, 

 Calothrix och Rividaria mycket ymniga. Bangia atro-purpurea 

 och Cladophora fracta uppträda mera sparsamt; sötvattens-algen 

 Hormiscia zonata kläder i vattenbrynet klippor, stenar o. d. 

 För öfrigt äro alla stenar och klippor från vattenbrynet till flera 

 fots djup gul- eller brunklädda af Diatomaceer, som blifva allt 

 ymnigare norrut i Bottenviken; och det har förefallit oss, som 

 om dessa lägsta algformer genom de stora massor, hvari de upp- 

 träda, vore bestämda att likasom ersätta armodet på högre ut- 

 bildade. 



Norra Qvarken utgör gränsen mellan Bottniska vikens 2me 

 delar: den södra eller Bottenhafvet och den norra eller Botten- 

 viken. Salthalten i Qvarkeu är, såsom förut angifvits, så obe- 

 tydlig och nordligare • nästan försvinnande, att man med fog 

 kan kalla Bottenvikens åtminstone ytvatten sött ^); isynnerhet 

 är detta fallet vår- och hösttid, då öfvergjutningen af flodvatten 

 är ymnigare än eljest. Den saltmängd, som ehuru ringa emel- 

 lertid ännu inkommer i Qvarken, gör att vi der dock träff"a några 

 få hafsalger men i ytterst ringa antal individer: Polysipho7iia 

 nigrescens, Ceramium tenuissimum, Sphacelaria cirrhosa, Chor- 

 daria flagelliformis, Fctocarpus litoralis & firmus. Dessa äro, 

 såvidt vi rätt uppfattat de funna formerna, inom Bottniska viken 

 den sista återstoden af en hafs vegetation, för hvilken sålunda 

 Qvarken skulle vara nordligaste gränsen. Men dessa former, af 

 hvilka flertalet inom nu angifna område kan uppdragas endast 

 från djupet, derföre att sältan der är störst, och ej gerna trif- 



') Vid Bottenvikens stränder frän Ratan till nordligaste delen anträffade vi 

 stundom några mindre skalbaggar af si. Dytiscus, för hvilka eljest större 

 sälta ju är dödande. 



