KROK, OM ALG-FLORAN I INRE ÖSTERSJÖN O. BOTTN. VIKEN. 79 



de äro hindersamma för trafiken och bilda somligstädes, om vi 

 så få uttrycka oss, ett gräshaf. 



Förutom talrika Diatomaceer utgöres hufvudmassan af alg- 

 vegetationen i Bottniska vikens nordligaste del af si. Spirogyra 

 och Zygnema, isynnerhet det förstnämnda. Men jemnte dessa 

 förekomma i ej ringa mängd Tolyj^othriv coactilis och BulhoclicBte 

 setigera — sydligare ej funna — samt de på klippor och stenar 

 der som annorstädes ej sällsynta Hormiscia zonata, Calothriiv^ 

 Rivularia m. fl. Mera sparsamt och, såsom det synes, endast 

 i denna nordliga del uppträda ßatrachospermum moniliforme,. 

 Bulbochcete rectangularis, Oedogonium-Sirter, Chwtophora endivice— 

 folia, Draparnaldia glomerata och Coccochloris tuberculosa. Fler- 

 talet af dessa sistnämnda äro mycket småväxta, utan tvifvel en 

 följd af den visserligen högst obetydliga men ändock för söt- 

 vattens-algers fortkomst hämmande sältan. Förekomsten inom 

 Bottenviken af flera bland nyss uppräknade alger är onekligen 

 af intresse. 



Af det anförda torde framgå, att Bottniska vikens alg-flora 

 är ytterst fattig och betydligt torftigare än inre Östersjöns, och 

 skälet härtill är, att sältan är alltför ringa för hafs-algers rik- 

 ligare förekomst och utveckling, likväl alltför stor för sötvattens- 

 algers. Det fåtal, som är oberoende häraf, bildar ock hufvud- 

 massan af Bottniska vikens alg-vegetation, som sålunda synes 

 utgöras af Diatornacece, Enteromorplia intestincdis och fformiseia 

 zonata, men förnämligast Cladophora sericea, hvilka alla före- 

 komma i så stor mängd, att de synas till god del kunna lifnära 

 der förekommande växtätande djur. 



Af det föregående kunna vi nu ock förstå, att i inre Öster- 

 sjön de brackvatten älskande och på ringa djup förekommande 

 gröna algerna äro ymnigast, sparsammare deremot de bruna eller 

 olivfärgade, ehuru flera familjer eller slägten af dem, vid vest- 

 kusten vanliga, helt och hållet saknas. De större djup och sälta 

 behöfvande röda algerna äro få, och en del af dem har ringa 

 utbredning; af somliga familjer finnes intet spår. Ju nordligare 

 i bäckenet och sedermera i Bottniska viken vi komma, destomer 



