AGARDH, OM DEN SPETSBERGSKA DRIFVEDENS URSPRUNG. 113 



Reaum.) öfver medlersta Frankrike och Odessa, under det Juli 

 månads medelvärine i det östra Norrland från Hernösand till 

 Enare angifves med 12^ Reaum.; men Montreal, som ligger syd- 

 ligare än Quebec, har i Januari samma köld som Hernösand och 

 Petersburg. I den röda Spetsbergska drifveden äro de olika la- 

 gren vida mindre skarpt begränsade. 



Ett tvärsnitt af Larix araericana visar under mikroskopet 

 den tjockväggiga delens verticala rör vara vida mera tjockväggiga 

 än öfriga exemplar af Larix jag haft att jemföra, hvilken egenhet 

 jag förmodar vara den hufvudsakliga anledningen till vedens tyngd 

 hos det Amerikanska lärkträdet. De tunnväggiga rörens radiala 

 diameter synes lika stor, eller kanske större än hos Larix euro- 

 pea. Tvåradiga tapphål på längdsidorne tyckas också vara all- 

 männare hos den Amerikanska arten. 



Det förekommer mig sålunda som det icke gerna kunde an- 

 tagas att den röda Spetsbergska drifveden härstammade ifrån det 

 Amerikanska lärkträdet. 



Det Siberiska lärkträdet deremot synes vara tillräckligen all- 

 mänt för att kunna lemna en stor anpart af den Spetsbergska 

 drifveden. Det är i sjelfva verket utbredt öfver hela Siberiens 

 nordliga del. 1 det östra Siberien, der gran och fur blifva säll- 

 syntare, är det lärkträdet, jemte P. Cembra, som bildar skogarne. 

 Gmelin (FL Sibir. 1. p. 177) säger, att lärkträdet är öfver hela 

 Siberien dess kanske allmännaste träd. Det förekommer i olika 

 former, som de nyare hafva uppställt såsom egna arter, på Altai, 

 i Daurien, och Siberiens norra och kallaste trakter. Af alla Si- 

 beriens barrträd går det sålunda längst emot norr, ända upp till 

 68—72® nordl. bredd. Det vexer då såsom nedliggande buske 

 med utbredda grenar, tryckt emot jorden (Pall. P.oss. I. p. 3). 

 Det angifves särskilt förekomma vid Siberiens stora floder; så- 

 lunda kring Obi-flodens utlopp, derifrån det väl kunde antagas 



') I Becandolles Prodromus angifves vedea hos Larix pendula (L. americana) 

 vara hvit, hos den Europeiska hvitgul; förmodligen äro dessa uppgifter grun- 

 dade på förhållandet hos yngre grenar, der veden hos Larix Europea kan 

 sägas hafva den angifna färgen. I den vedbit jag haft till jemförelse från 

 Cauada, synes färgen vara densamma som hos den Spetsbergska drifveden. 



