116 ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



stammen de döda grenarne länge sitta qvar. I stället för att 

 under den tillvexcmde grenen bildas en grenputa, uppstår under 

 den döda en ränna, derigenom att stammen till vexer starkare på 

 båda sidor om den döda grenen. I det veden likasom väller ut 

 ikring den döda grenen, indrages denna småningom i stammens 

 ved-massa, med påsittande bark och grenstumpar. På en före- 

 liggande 60 — 65-årig stam af Picea pectinata synes en 11-årig 

 gren ännu bibehållen, men fullkomligt öfvervuxen af stammens 

 vedmassa. Så länge grenen lefde, bildade dess årsringar med 

 stammens ett sammanflytande vedlager (innanför bark på gren 

 och stam). Men när grenen är död, bildar grenens bark, som 

 icke längre genom ett lefvande cambiallager låter skilja sig från 

 egen ved, ett hinder för stammens nya vedlager att välla utåt 

 och uppåt grenen; följden blir att detta likasom utkilas emot denna 

 gräns. I stället för att vedringarne från stammen synas likasom 

 i en cou löpa utåt den lefvande grenen, sänka de sig tvertom 

 mot den döda, bildande likasom kring denna en trattlik fördjup- 

 ning. På en 180-årig granstam från Kjuvasherro i Lappland, 

 synas 11 — 12-åriga grenar ännu qvarsittande, och med sina ytter- 

 sta spetsar,, som icke ägt lif på 160 år, ännu skjutande ut öfver 

 stammens bark. 



I stället för att löfträdets gren, då den tillfälligtvis dör, 

 småningom förmultnar, och förmultnings-processen derifrån spri- 

 der sig ini stammen och ofta förstör hela dess vedmassa, urhol- 

 kande trädet, så föregår med barrträdets döda gren en process 

 af helt annan verkan. I det barklager, som omgifver den döda 

 grenen, finnes en rikedom af hartz, som synes vara utgångs- 

 punkten för likasom en ny lifsverksamhet i den döda grenen. 

 Barken synes neml. blifva alltmera hartzrik, om jag icke miss- 

 tager mig, på de andra i barken ingående anatomiska elemen- 

 ternes bekostnad, och slutligen förvandlas till en ha.rtzmassa, som 

 icke allenast genomdränker grenens ved, och ger den det kända 

 utseendet af en mörkare knast, utan äfven under derför gynn- 

 samma förhållanden (der fukt med någon värma äro förenade) 



