AGARDH, OM DEN SPETSBEEGSKA DKIFVEDENS URSPRUNG. 117 



kan utbreda sig vanligen uppåt och nedåt starkare än åt sidorna, 

 i sjelfva stammens längesedan döda vedlager ^). 



Undersöker man ett tunnt tvärsnitt af en sådan knast, som 

 under derför gynnsamma förhållanden antagit en starkt rödbrun 

 färg, så befinnas de vertikala rören, hvika här i öfvervägande 

 grad synas tjockväggiga, vara likasom fyllda af något formlöst, 

 eller ock småkornigt ämne, hvarigenom sjelfva cellulväggens och 

 den inre ihålighetens gränser förekomma mindre tydliga. Sjelfva 

 väggarne hafva utseende af att vara likasom af mindre fast 

 consistens, men nästan tjockare än vanligt; här och hvar synas 

 rören mindre fast sammanhängande inbördes, ja sjelfva väggarne 

 likasom anfrätta och, som man kunde iro, stadda uti ett tillstånd 

 af upplösning. Märgstrålarne synas i allmänhet vara på längre 

 afstånd ifrån hvarandra, likasom hade en del deraf alldeles för- 

 svunnit, och de befintliga synas styckevis afbrutna, och, vid dessa 

 af brott, de vertikala rören ofta åtskiljda af en springa, som ock 

 synes fylld af ett gult granulöst ämne. Betraktar man ett tunnt 

 snitt, fördt i longitudinel riktning, så synes jemäl att förändrin- 

 gar försiggått: De annars så märkbara tapphålen äro till en stor 

 del borta, eller synas otydligare, och märgstrålarnes celler till sin 



'•) Det uppgifves om lärkträdet, deraf den Venetianska terpeutineii vinnes, att 

 i dess inre, 5—6 tum ifrån centrum och 8 — 10 tum, ifrån barken, ihåligheter 

 med aflagringar af terpentin förekomma, hvilka stundom hafva 1 tum i tjock- 

 lek och 3—4 i längd och bredd. Man vinner terpentinen derifrän på det 

 sätt, att man gör inborrningar i stammen af 1 tums diameter och begynner 

 dermed 3 — 4 fot öfver jorden och fortsätter dermed ända till 12 fots höjd. 

 Man utsöker dertill sydsidan och de ställen der afbrutna grenar antyda gren- 

 kransen och riktar borret i en lutande ställning och borrar ända till trädets 

 centrum. Då man i hålet derefter inslår en plugg, som är i sin midt ränn- 

 formigt urhålkad, utflyter terpentinen. Dessa omtalade ihäligheter tinnas 

 icke i det yngre trädet, som är användbart till timmer, och icke högre upp 

 i det gamla trädets yngre delar. Man synes antaga att nämnde ihåligheter 

 uppkomma genom tillfälliga orsaker ("Wessely synes anse dem såsom frost- 

 springor (på Alpernes sydsida!), hvilket dock synes betviflas af Mohl. — Af 

 förekomsten skulle mau, synes mig, kunna förmoda att de stodo i något sam- 

 manhang med grenarne eller knastarne, och att dessa kunde vara utgångs- 

 punkten för terpeutinbildniugen. Har en död grenända blifvit fullkomligt 

 inbäddad i stammen, sä blir ofvanför eller utanför denna ända en ihålighet, 

 som man väl kunde tro under gynnsamma förhållanden blifva en reservoir 

 för aflagrad terpentin. 



