118 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. PORHANDLINGAR, 1869. 



form knapt bestämbara. Tillsättes en droppa sprit till ett sådant 

 snitt, så stadnar på objectivglaset, då vätskan atdunstar, likasom 

 ett gulaktigt lager, som består af små (större och mindre) blås- 

 iika kulor. Det beror sannolikt på tiden, huru länge i en sådan 

 knast förändringarne försiggått, om de kunna spåras längre in i 

 knastens inre; de äro tydligen starkast i dess yttre del, der luf- 

 ten har fritt tillträde. — Observationerne vid microscopet synas 

 mig lemna en förklaring af livad man i skogen länge sedan iakt- 

 tagit. "Grenarne af resinösa träd", säger MiCHAUX (N. Ämer. 

 Sylc. III, p. 143), "bestå nästan helt och hållet af ved, som är 

 mera mogen än i stammen — hvilket är motsatsen af hvad som 

 firekommer hos löfträden. Så snart vextlifvet upphör i någon 

 del af trädet, förändrar veden snart sin consistens; de yttre ved- 

 lagren multna, de inre, redan förut mättade af resinös vätska, 

 impregneras nu dermed till en sådan grad att tyngden fördubblas 

 pä ett år, och skall vara ännu större efter 4 — 5 är. Man kan 

 ötVertyga sig att så i allmänhet är förhällandet, om man jemför 

 veden af nyfällda träd med dem som länge varit döda." — Det 

 ma tilläggas, att det är till följe af denna vedens fortfarande 

 förändring — likasom ännu vexande sedan den är död — som 

 man till beredning af tjära m. m. använder stammar, grenar och 

 rötter, som länge varit utsatta för luftens och fuktighetens in- 

 verkan. 



Grenarne, sådane de vanligast förekomaia hos barrträden, 

 förhålla sig alltså på ett helt annat sätt än grenarne hos löf- 

 träden. I de oftast täta skogarne dö de nedre småningom bort, 

 men qvarsittande ostörde, begrafves deras stammen närmaste del 

 i dess vedmassa, och, balsamerande sig sjelfva, ligga de der oför- 

 vandlade genom sekler. Sådant är det ofta törekomraande för- 

 hållandet, men derföre icke det enda. När barrträdet står på 

 ett öppet ställe, likasom gamla träd, hvilka ofta utbreda sin 

 krona öfver den yngre skogen, få de tillvexande grenarne samma 

 yttre utseende som löfträdens grenar. Under grenen bildas en 

 grenputa; och grenarne, fastän i ungdomen utgående nästan höri- 

 zontelt och i en teraligen bestämd vinkel från stammen, kunna räta 



