AGARBH, OM DEN SPETSBERGSKA BKIFVEDENS URSPRUNG. 119 



upp sig ocli sålunda bilda dernied en vida spetsigare vinkel. I 

 sådant fall utbilda sig äfven årsringarne excentriskt, med en svag 

 utbildning uppåt och inåt, med en stark utåt och nedåt. En i 

 tvärsnitt af en sådan gren tagen skifva^ skall dä visa det orga- 

 niska centrum långt från skifvans medelpunkt, och erhålla just 

 det utseende, som många af de hemförda profverne på den Spets- 

 bergska drifvedén nu visa. Sammansätter man de heniförda 

 skifvorna, så som de suttit före söndersågningen, så visar hos 

 några det sålunda sammansatta stycket ett alltför hastigt af- 

 smalnande, för att detsamma skulle kunna vara ett stycke af en 

 harrträdsstam. På ett, som visar årsringarne i hög grad excen- 

 triska, angifver den yttre formen, att det är ett från sjelfva 

 grenputan taget stycke, som haft sitt organiska centrum i grenens 

 öfre, uppåt och mot stammen riktade sida — fastän sjelfva detta 

 centrum är här borta, utan tvifvel försvunnet genom skamfilningen 

 i vattnet. 



Kan det således antagas, att det hufvudsakligen är från de 

 nordligare delarne af Siberien som den Spetsbergska drifvedén 

 härstammar, så kan det väl äfven väntas att träden här ofta 

 förekomma på friare platser, der bildandet af större grenar oftare 

 förekommer än i de inre skogarne; utsatta här för snöstormar 

 och vindar, skola stycken af sådana grenar lätteligen brytas ocli 

 slutligen med floderne utföras i hafvet. De skola således antag- 

 ligen komma att utgöra en betydlig anpart af den Spetsbergska 

 drifvedén; och excentricitet i årsringarnes bildning således ofta 

 här förekomma. 



