148 ÖF7ERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



under det att mossorna desto mera frodas. Det är sådana, som 

 nästan uteslutande bilda det, som man på afstånd anser vara 

 gräsmattor, och de blomstersmycken, hvilka man tror sig förmärka 

 på desamma, reducera sig vid närmare granskning till en Dicra- 

 nwm-art, hvars vackra rödlätta tufvor behagligt kontrastera mot 

 de öfrigas lifliga grönska. 



Orsaker till denna vegetationens torftighet torde ej vara svåra 

 att uppgifva. Utan tvifvel bidrager härtill i ej ringa mån det 

 råa, kalla klimatet, hvarmed äfven vi under hela vårt uppehåll, 

 oaktadt vi befunno oss der under sjelfva högsommaren, fingo göra 

 en föga angenäm bekantskap. I detta afseende står Beeren Is- 

 land utan gensägelse ganska betydligt under åtminstone vest- 

 kusten af Spetsbergen, men också gör der Golfströmmen sitt väl- 

 görande inflytande rådande, under det att Beeren Island är utsatt 

 för den öster ifrån kommande kallare hafsströmmen med dess väl- 

 diga drifis-massor, hvilka under största delen af året omgifva ön. 

 — En annan orsak torde vara att söka i den ringa grad af 

 blandning af olika bergarter, som här förefinnas — ett förhållande, 

 som på Spetsbergen särdeles tydligt visar sig vara synnerligen be- 

 stämmande för växtverldens större eller mindre frodighet och art- 

 rikedom på de särskilda lokalerna. 



Huru vigtiga dessa och åtskilliga andra orsaker än äro, hafva 

 vi dock säkerligen att söka hufvudorsaken i något annat, neml. i 

 den ringa mängd af humus, som här förefinnes. På de inskränk- 

 tare platser, der dylik bildats, uppstår genast en frodigare växt- 

 lighet, — större, ju rikare tillgången på humus är. Detta in- 

 träffar i främsta rummet på afsatserna af samt nedanför de fogel- 

 berg, som längs stränderne på milslånga sträckor erbjuda kläck- 

 ningsplatser åt fabulösa massor af sjöfogel ^), äfvensom på de 

 klippuddar och i hafvet fristående klipp-pelare, hvilka skaror af 

 »borgmästare» (Larus glaucus) pläga utvälja till sina hviloplat- 

 ser. Yppiga Cochlearier nedhänga här utefter bergväggarne och 

 gräsarter bilda ytterst täta sammanhängande mattor, hvilka, 

 på afstånd sedda, dåra botanisten med hoppet om en mängd der 

 1) Se Vet.-Atad. Förh. 1864 p. 405. 



