BLOMSTRAND, OM DET 5-AT0MIGAQ,VÄFVETSK0PPL. FÖRENING All. 211 



skiljer sig frän den norraala butylradikalen, hvars sammansätt- 

 ning skulle uttryckas genom formeln: CH- . CH- . CH- . CH^. 



1 ofvan förutsatta fall af koppling binda elementerna hvar- 

 andra på enklast möjliga sätt eller, såsom man på goda grunder 

 torde kunna uttrycka sig, efter den allmänna lagen för homolo- 

 gien, d. v. s. med en frändskapsenliet. Men vid sidan deraf 

 måste antagas fall af en ännu närmare sammanslutning, der ato- 

 merna binda hvarandra med 2 eller möjligen ännu flera enheter, 

 såsom t. ex. fallet är i benzolen, der tre acetylenatomer HC . CIl 

 förenat sig med hvarandra till ett gemensamt helt. 



Jag har med afsigt valt exempel ur den organiska kemien.. 

 då ifrågavarande förhållanden der framträda bestämdast ocli 

 ögonskenligast. Det skulle mähäncla till och med kunna anmär- 

 kas, att theoretiska spekulationer af denna art på sin höjd inom 

 detta område kunna anses berättigade, men döremot intet hafva 

 att skaffa med den oorganiska kemien, om hvilken här egentligen 

 ensamt vore fråga. Men den tid är längesedan förbi, då man 

 kunde finna skäl att särskilt utmärka den organiska kemien som 

 de sammansatta radikalernas kemi. Med vår vidgade kännedom 

 af radikalbegreppet har äfven detta råmärke nedrifvits mellan 

 de båda områdena för den elektrokemiska kraftens verksamhet, 

 i hvilka Berzelius först visste att spåra inflytandet af samraa,. 

 för båda gemensamma föreningslagar. 



Det är egentligen genom det noggranna aktgifvandet på de 

 oorganiska föreningsformerna, särskilt de jemförelsevis komplice- 

 rade, der Berzelius bestämdare eller endast antydningsvis antog 

 förhandenvaron af en s. k. koppling, som jag förts till och stad- 

 gats i den ofvan antydda uppfattningen af radikal- och kopplings- 

 begreppen. Då den närmare utredningen af dessa sedan länge 

 i så hög grad misskända begrepp utgjorde det hufvudsakligå 

 syftet med den företrädesvis vigtiga sista afdelningen af mitt 

 arbete, som jag gifvit öfverskriften: »den elektrokemiska mot- 

 satsen», kunde jag ej undgå att i detalj genomgå de vigtigare 

 föreningsfoj-mer, som på ett eller annat sätt med neutralitets- 

 sträfvandet stodo i sammanhang, tills jag slutligen på den med 



