BLOMSTRANB, OMDET 5-ATOMlGA aVÄFVETS KOPPL. FÖRENINGAll. 217 



Chlorsaltet K"- . €y- . PtCl- motsvarar till alla delar Knop's och 

 Schnedermann's beskrifning. Bromsaltet bildar äfvenledes stora 

 tafvelformiga kristaller, men af rent gul färg. 



Denna reaktion, som i alla afseenden ger ett bättre resultat 

 än den fiJrut använda, är särskilt i elektrokemiskt hänseende af 

 ej ringa intresse, då den särdeles tydligt ådagalägger inflytandet 

 af de olika saltbildarnes mer eller mindre starkt negativa karak- 

 ter. Behandlas kaliumplatinacyanur med chlor, är frändskapen 

 till kalium för stark. Kalium måste afskiljas under bildning af 

 chlorkalium, hvarvid samtidigt uppkommer det bekanta koppar- 

 röda sesqvicyanidsaltet, en reaktion, som, om också i sina när- 

 mare detaljer ännu outredd, dock i det väsentliga fullständigt 

 motsvarar bildningen af rödt blodlutsalt efter enahanda method. 

 Det röda saltet motstår å andra sidan ej chlorens fortsatta in- 

 verkan. Skall ej all cyan lösslitas från sin förening med kalium, 

 måste slutliga följden bli framträdandet af den kraftigt negativa 

 chlorpjatincyanradikalen, som ensamt förmår att åtminstone till 

 en tid motstå chlorens sträfvan att fullständigt sätta sig i be- 

 sittning af den positiva metallen. Bromen är ännu stark nog 

 att i hufvudsaken ge samma resultat, d. v. s. äfven här bildas 

 bromkalium och sesqvicyanidsalt. Joden deremot förmår ej göra 

 sin föreningskraft till kalium gällande, utan nödgas hålla till 

 godo med den svagare platinan, hvartill den sålunda enkelt 

 adderas. 



Användes nu i stället för kalium en svagare positiv metall, 

 blir förhållandet allt efter dess större eller mindre styrka ett 

 a,nnat. T. ex. bariumsaltet ger äfven med brom en fullkomligt 

 ren additionsprodukt, under det chloren också här ger i första 

 hand chlorbarium och kopparrödt sesquicyanidsalt och först till 

 slutprodukt, under bildning af en betydlig mängd chlorbarium och 

 således under ansenlig förlust af material, det sökta chlorhaltiga 

 saltet. Det var då ej osannolikt, att föreningen af en ännu 

 svagare metall, såsom t. ex. zink, slutligen äfven med chlor 

 skulle ge en ren additionsprodukt. Chloren ger också med denna 

 metall ett godt resultat, hvartill kommer fördelen, att det full- 



