226 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHAND LIXRAR, 1860. 



enklast att uppfatta båda syrorna på samma sätt, men äfven vid 

 antagande af en sådan uppfattnings riktighet är saken ej dermed 

 på det rena. Vi måste på frågans närvarande ståndpunkt ännu 

 lemna fullkomligt oafgjordt, om de i enlighet med Berzelii rhodan- 

 formel atomistiskt skrifna formlerna: H . NCS och H . NCO eller 

 de cyansyreformlen motsvarande: H . S . NC. och H . O . NC sna- 

 rast äro att anse som de riktiga uttrycken för sammansättningen, 

 att slutligen ej nämna, det här, liksom vid cyanen sjelf, kan för- 

 utsättas tillvaron af väsendtligen skiljaktiga isomera föreningai-, 

 såsom t. ex. jemte den vanliga rhodanen, satt såsom svafvelcyan 

 S. .NC, en specifikt organisk rhodan S . CN o. s. v. 



Men, antaget, såsom utan tvifvel är riktigt, att vi åtminstone 

 i den oorganiska kemin endast hafva att göra med verkliga qväfve- 

 föreningar, d. v. s. radikaler med kemiskt verksamt qväfve, är 

 det för vårt ändamål fullkomligt likgiltigt, åt hvilketdera formu- 

 leringssättet företrädet snarast bör lemnas. Qväfvet må vara 



11 11 



bundet vid den 2-atomiga radikalen CS eller CO eller såsom i 



11 

 cyanen vid det 2-atomige kolet C, så måste deråt med samma 



skäl kunna tillerkännas den ifrågavarande förmågan att såsom 

 5-atomigt verkande binda sig sjelf eller med andra ord på grund 

 af koppling verka polymert. Rhodanvätet och cyansyran äro 

 visserligen båda bestämdt enbasiska syror, men måste icke dess 

 mindre kunna ge upphof till verkliga dubbelsalter. 



Hvad . rhodanen beträffar är tillvaron af en sådan förmåga 

 af gammalt bekant. Vi hafva äfven här all anledning att före- 

 trädesvis anmärka platinans rhodandubbelsalter, med hvilka jag 

 också hittills ensamt anställt några försök i den särskilta syft- 

 ning, hvarom för tillfället är fråga. 



Utfallet af dessa försök förklaras mer än lätt vid första 

 ögonkastet på Bucktons beskrifning af rhodanplatinaföreningarne, 

 då man genast derutinnan måste anmärka en väsendtlig skiljak- 

 tighet från cyanföreningarne, att båda de a priori tänkbara salt- 

 serierna här utan svårighet erhållas, under det vid cyanen liksom 

 vid ammoniaken de oxiden motsvarande föreningarne antingen helt 



