LINXAllSSON, FÖRSTEMXGAR Fil. VESTERG. SANDSTENSLAGER. 347 



exemplaret. Längre åt höger hafva refFlorna en vida större 

 bredd, som hos några uppgår ända till tre millimeter. Listerna 

 äro alltid flerdubbelt smalare, de gröfre bland dem ofta klufna 

 af en fåra, Äfven hos detta exemplar äro de i det hela raka, 

 men på venstra sidan böja sig de yttre på ett ställe (vid d) 

 utåt; sannolikt har der en gren varit fästad. Närmast ofvan 

 det sfälle, der böjningen försiggår, är skulpturen utplånad; då 

 refflorna högre upp åter framträda, löpa de alldeles rakt. 



Figuren 4 på samma tafla visar ett exemplar, som är något 

 vittradt, och hvars konturer ej äro fullt tydliga. Dess synliga 

 bredd är omkring 15 millimeter. I främre delen utlöper en gren 

 eller ett blad(?), hvars bas i form af en valk går snedt öfver 

 nästan hela stammens bredd. Dess fria del är böjd nästan rätt 

 framåt, parallelt med stammen, men afbruten så nära basen, att 

 man ej kan sluta sig till dess form. De longitudinela refflorna 

 på stammen äro täta och fina, men i följd af förvittringen . 

 stundom mindre tydliga. I nedersta delen äro de lindrigt och 

 oregelbundet böjda, sedan raka, tilldess de straxt nedom valken 

 plötsligt böja sig i samma riktning som denne; framom honom 

 äro de alldeles raka. Det appendikulära organet visar ingen 

 reffling, men detta beror möjligen dels på förvittringen, dels 

 derpå, att stenmassan här är mera grofkornig, hvarigenom skulp- 

 turens framträdande förhindrats. Detta exemplar öfverensstäm- 

 mer i många afseende med det högra på fig. 3, och på det att 

 likformigheten i afseende på refflornas lopp skall mera falla i 

 ögonen-, har det på fig. 4 a tecknats omvändt vid sidan af det 

 analoga på fig. 3. Vid d på fig. 4 a, liksom vid d på fig. 3, 

 äro refflorna pä venstra sidan böjda utåt; närmast ofvan detta 

 ställe finnas på intetdera exemplaret några refflor, och då de 

 ännu högre upp åter vidtaga, äro de på båda raka; refflorna på 

 högra sidan deltaga ej i böjningen, utan fortlöpa oaf brutet. — 

 Ehuru sannolikt icke sammanhörande med denna förstening för- 

 tjenar omnämnas en liten konisk knöl, a på fig. 4, som höjer 

 sig i sjelfva kanten af stammen, omgifven af en ringförmig upp- 

 höjning. 



