348 ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. PÖRHANDLINGAR, 186 9. 



Tafl. VIII framställer en stuff med åtskilliga större och 

 mindre fragraenter af stammar. De skilja sig alla från de före- 

 gående genom sin mindre bredd, hvilken endast är fyra till sex 

 millimeter. Refflorna äro hos dem alla temligen likformiga och 

 fina, dock gröfre än flertalet hos det först beskrifna exemplaret. 

 Afven denna sten har synbarligen länge legat i luften och börjat 

 vittra, hvarför skulpturen på vissa ställen ej framträder fullt 

 tydligt. Till reliefen äro de särskilda exemplaren hvarandra tem- 

 ligen olika; några af dem äro platt-tryckta, hos andra åter är 

 höjden öfver stenskifvans yta nästan så stor som bredden; de 

 mera konvexa äro ofta kantiga. Det största exemplaret har en 

 längd af omkring 100 millimeter. Det delar sig i två lika stora 

 grenar, som göra en vinkel af omkring 40*^, och hafva samma 

 bredd som den gemensamma stammen. Den.venstra grenen sy- 

 jies afsmalna något, men detta beror utan tvifvel derpå, att han 

 småningom sänker sig i stenmassan. Suedt emellan de båda 

 grenarne sträcker sig ett fragment, a, hvars ändar synas tvärt 

 afskurna vid beröringen med grenarne. Från förgreningspunkten 

 utgår en långsträckt, oregelbunden, upphöjd massa, h, som dock 

 saknar hvarje spår af struktur. Hufvudstammen är lindrigt böjd, 

 och dess bakre del sänker sig i stenen; men i hans fortsättning 

 ligger ett starkt upphöjdt stamfragment af liknande form, c. 

 Under dettas främre del framskjuter ett plattadt fragment, d, med 

 mera obestämda konturer. Om de sammanhänga med hvarandra 

 kan man ej se, då en formlös massa döljer det ställe, der de 

 mötas. — Bland de öfriga exemplaren förtjena de följande att 

 särskildt påpekas. Vid e synes ett kort men groft fragment. 

 Dess bakre afskärning visar små fördjupningar, som på regel- 

 bundna afstånd stå trappstegslikt snedt öfver hvarandra; de 

 skulle kunna tolkas som antydningar af en inre struktur, men 

 äro måhända tillfälliga. — Till höger ligger ett längre och sma- 

 lare fragment, j\ som möjligen sammanhängt med ett annat, 

 (/, af hvilket endast en liten del är bibehållen i sjelfva kanten. 

 Båda böja sig här, liksom om de skulle varit förenade utanför 

 stenens nuvarande kant. Vid sidan af dessa ligger ett exemplar, 



