350 ÖFVERSIGT AF K. VETEXSK.-AKAD. rüE.HAXDLIXGAR,- 1SB9. 



är -dock påtagligt. Flera framstående kännare af de algartade 

 växterna hafva tagit denna förstening i skärskådande, och de 

 hafva enstämmigt och med den största bestämdhet förklarat, att 

 den med dem ej kan hafva någon frändskap. Det blir då bland 

 kärlkryptogamerna och monokotyledonerna, som man får söka 

 Eo])liytons slägtingar. Professor Torell hänför den till de se- 

 nare, och onekligt är, att den till sin allmännare habitus i många 

 afseenden erinrar om dem, om man också icke ännu kan anse 

 sig hafva kommit till fall visshet om dess fanerogama natur. 

 På samma gång förmodar han dock en närmare frändskap med 

 Cordaites, hvilket slägte af flera författare anses tillhöra Lyco- 

 jjocliaceerna. Denna senare förmodan grundar sig på den likhet, 

 som Prof. Torell trott sig finna mellan bladen hos Cordaites 

 och Eophyton. Det är dock tvifvelaktigt, om de såsom blad 

 tolkade organerna hos Eophyton verkligen äro sådana. Att 

 döma af de af Prof. Torell meddelade figurerna, synas de vara 

 samma delar som de, hvilka jag i det föregående beskrifvit som 

 stamdelar, då jag, i betraktande af deras grenighet, som ej liknar 

 de sammansatta bladens, deras ofta starkt konvexa form o. s. v., 

 ej kunnat anse dem som blad. Enligt Dawsons restauration^) 

 har Cordaites mycket korta stamleder, och om denna är riktig, 

 har man mindre skäl att antaga en nära slägtskap mellan Cor- 

 daites och Eopliyton, då åtminstone hos de hittills funna exem- 

 plaren stammen ej visar några leder. Om alltså ännu stor ovisshet 

 råder angående Eophytons plats i systemet, kan man dock svår- 

 ligen betvifla, att den står vida högre än alla växter, som förut 

 äro kända från de äldsta aflagringarne. 



Hvad sjelfva förstenirigssättet angår, så är det sannolikt, 

 att de i vattnet nedßänkta växtdelarne gjort intryck i slammet 

 pä dess botten, och att, sedan sjelfva växterna blifvit upplösta, 

 ^ dessa intryck uppfylldes af sand. På detta sätt förklaras den 

 omständigheten, att ett exemplar ofta är tvärt liksom^ afskuret 

 vid beröringen med ett annat. Man får då tänka sig, att det 

 afstympade exemplaret först bildat ett intryck, och att det an- 

 ') Acadian Geology, ed. 2, pag. 458. 



