KIMBERG, UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. 407 



alltid är hos uppgräfda ben bortfallen. Mätningen är verkställd 

 frän samma öfre punkt, som vi nyss omtalat, till diaphysens 

 nedersta processers spetsar. 



Denna dimension är af vigt, emedan den visar en stor olik- 

 het hos olika djurslag och åldrar. Hos Geten var längden 

 aldrig så betydlig som hos Fåret och den förhöll sig emellan dem 

 = 90 : 116 eller = 1 : 1,289 (Tab. 27: 2). 



Inga ossa metacarpi af de fornsvenska stammarna hafva vi 

 ännu funnit öfverstigande de nämnda talen. 



5. 



Epiphysens längd hafva vi funnit omkring 13 m.m. hos 

 Fåret, 15 m.m. hos Geten under den period , hos djuret, då 

 den brukade sammansmälta med diaphysen. Längden var i det 

 närmaste enahanda hos ossa jyietatarsi. Dock är epiphysens 

 största längd något större, men här beräknas endast den del af 

 längden, som vållar en tillökning i diaphysens längd och icke de 

 omkring dennas processer uppskjutande ränderna hos epiphysen. 

 Vi måste i det följande vid flera tillfällen återkomma till dessa 

 förhållanden. 



6. 



Bredden hos benets öfre ända utgör närmaste afståndet 

 mellan de parallela plan, som tangera öfre delens inre och yttre 

 ytor. Denna bredd är stundom, i synnerhet hos unga djur, lika 

 med ledytans största bredd, men oftare är den större än denna, 

 emedan sidoytorna ofta utskjuta utanför och nedom ledytans 

 rand. Stundom bildas betydligare processer, dock ökas sällan 

 bredden genom dessa med 1 m.m. eller derutöfver. 



7. 



Hvad bredden angår, upplysa minimitalen (Tab. 27: 3), att 

 den hos de itnga djuren är större hos Geten än hos P'äret. 



Största bredden hos öfre ändan af ossa metacarpi hos unga 

 djur (4), jemförd med den minsta bredden hos samma ben af 

 äldre (13), visar, att variationen vid tiden för sammanväxningen 



