410 ÖrVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



Skilnaden mellan den funna största bredden upp- och nedtill 

 var hos Fåret 3 m.m., hos Geten 8,5 m.m. . . . (Tab. 27: 4, 8). 

 Den största absoluta längden var: 



m.m. m.m. 



hos Fåret 116, hos Geten 90 (Tab. 27: 2). 



Bredden nedtill » » 28, » » 27 (Tab. 27: 8j. 



Skilnaden således » » 88, » » 63. 



Bredden nedtill förhöll sig till den absoluta längden 



hos Fåret = 1:4,04, hos Geten = 1 : o,22. 



14. 



Vid studiet af craniet hafva flera försök blifvit gjorda, 

 att tinna en passande enhet för reduktion af de tal, som genom 

 direkt mätning blifvit funna. Vi behöfva icke framställa skälen 

 till detta sträfvande, utan antaga dem såsom kända. De samma 

 gälla äfven om andra delar af skelettet, vid hvilka vi dock icke 

 funnit någon hafva användt denna metod. Det är visserligen i 

 många hänseenden lämpligt, att använda samma enhet till reduk- 

 tion af talen för skelettets alla delar; men vid det praktiska 

 studiet är- detta oftast icke användbart, emedan ibland geo- 

 logiska och kulturhistoriska fynd endast sällan hela skeletter 

 förekomma till undersökning. Derföre anse vi det vara nöd- 

 vändigt, att alltid, der det låter sig göra, använda två slag af 

 enheter; den ena för hela skelettet, den andra för hvarje sär- 

 skildt ben. ' , 



Såsom enhet för reduktion af de tal, man funnit vid direkta 

 mätningar af cranier, har man användt en viss bråkdel eller ett 

 annat tal funnit vid längdmätning af basis cranii eller af craniets 

 hela längd. På särskilda grunder, hvilka vi hoppas framdeles 

 få tillfälle att framställa, hafva vi valt såsom enhet vid reduk- 

 tion af alla tal för craniet och hela skelettet: den största bred- 

 den af foramen maynum. Såsom enhet för de särskilda benen 

 bör man välja ett tal, vannit genom direkt mätning af en del, 

 hvars utveckling försiggår mest ostörd af andra närliggande delar 

 och som dessutom är lätt både att noga bes.tämma och mäta. 



