414 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLlNGAll, 186 9. 



-betydliga olikhet kan dock till en del bero på det större material, 

 vi haft att tillgå af Får än af Get. Men att den äfven har 

 en annan grund kan lätt synas af det följande. 



22. 



Ledrullarnas från benets medelplan mest aflägsna ränder 

 ■divergera bakåt. De i tabellerna angifna måtten äro derföre 

 tagna vid bakre ytorna. Vanligtvis är denna största bredd lika 

 med största bredden af suturen eller nedre ändan hos det unga 

 djuret, men hos detta är den, isynnerhet hos nya prseparater, 

 stundom något större. Efter epiphysens sammanväxning med 

 diaphysen aftaga suturens utskjutande ränder, och suturplatsefi 

 blir jemnare än förut. 



23. 



I afseende på bredden nedtill förekom hos de fullvuxna 

 •djuren en variation: hos Fåret af 7 m.m., hos Geten af 6 m.m. 



De funna talen hos de unga djuren (Tab. 27: 8): hos Fa- 

 ret 28 m.m., hos Geten 27 m.m., motsvara icke de här anförda 

 hos de gamla, emedan de förra angifva bredden af superficies 

 capitulata diaphysis, de senare: största bredden af sjelfva led- 

 ytorna, nemligen hos Fåret 26 m.m., hos Geten 27 m.m. 



Hvad maximitalen (Tab. 27: 8, 18) angår, kunde sålunda 

 nämnde ytas största bredd hos det unga Fåret öfverstiga led- 

 gångens hos det äldre med 2 m.m.; hvilket mått, då bredden af 

 suturtrakten under Fårets tilltagande ålder minskades, skiille 

 utvisa omfattningen af den periferiska resorptionen i suturens 

 -tvärdiameter hos Fåret. Resorptionen kunde dock fortgå ytter- 

 ligare, emedan vi finna hos många individer suturtraktens bredd 

 understiga ledgångens. Hvad Geten deremot angår, se vi mi- 

 nimitalen (Tab. 27: 7, 17) lika, hvilket dock är att tillskrifva 

 en tillfällighet; men maximitalet hos de gamla (Tab. 27: 18) 

 visar sig äfven lika med detsamma hos de unga. På denna väg 

 hafva vi derföre icke kunnat bestämma resorptionens omfattning, 

 fastän det icke möter någon svårighet, att bevisa, det en sådan 

 •egde rum äfven hos Geten. 



