422 ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



38. 



Minsta bredden hos corpus af ossa metatarsi var hos de 



unga djuren: 



m.m. ra. ra. 



liögst: hos Fåret 12, lios Geten 13,5 . . . (Tab. 28; 26), 



hos de äldre: ^ 



lägst: » » S^ » » 11 . . . (Tab. 28: 35), 



hvadan skilnaclen » » 4, » » 2,.5, 



uttrycker en variation, som egde rum hos ifrågavarande delar 

 under dessa djurs öfvergång till culminationsperioden. 



Fästa vi blicken endast på culminationsperioden, så finna 



vi utvecklingen 



ra.m. m.ra. 



högst: hos Fåret 12,5, hos Geteu 15 . . . (Tab. 28: 36) 



lägst: » » 8, » » 11 . . . (Tab. 28: 35) 



samt att sldlnaden » » 4,5, » » 4, 



utvisar den variation, som derunder inträffade, äfvensom dennas 

 förhållande hos de olika djurslagen. 



Vid jemförelse med ossa metacarpi finna vi dess bredd alltid 

 öfverträffa den hos ossa metatarsi. Proportionerna synas lätt 

 af tabellerna . (Tab. 27: 15, 16. Tab. 28: 35, 36). 



39. 



Hvad vi redan (§§ 22, 23) framställt om suturplatsens för- 

 ändring hos ossa metacarpi gäller äfven om ossa metatarsi. 



Bredden nedtill af capitula hos Fåret var mindre än 

 hos Geten, och skilnaden utgjorde enligt de funna medeltalen 



1,75 m.m (Tab. 28: B, D). 



^, Den variation, som egde rum efter djurens inträde uti 

 culminationsperioden, var 



m.m. m.m. 



vid största bredden: hos Fåret 24,5, hos Geten 26 . . . (Tab. 28: 38) 

 och minsta » » » 19, » - » 21 . . . (Tab. 28: 37) 



skilnaden dem emellan » » 5,5, » » 5. 



Till följe af den anmärkta suturrandens resorption hos djuret, 

 åtminstone vid och efter dess inträde i culminationsperioden, kan 

 man knappt undertrycka den åsigt, att dessa ledgångars bredd 





