KIJSBERG, UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. 427 



lunda säga, att hos de fornsvenska Fåren och Getterna ossa 

 metatarsi voro jL längre än ossa metacarpi, hvilket äfven nära 

 öfverensstämmer med hvad vi funno, då vi till grund för be- 

 räkningen lade medeltalen för den absoluta längden. 



Om de beräknade variationerna. 

 . ,46. 



Såsom af Tab. 4 m. fl. synes, äro de funna variationerna 

 mycket onivexlande i afseende på både en och samma bredd och 

 de olika bredd-dimensionerna vid samma längd. Variationernas 

 latitud synes derföre mycket obestämd. Detta är dock, såsom 

 vi tro oss kunna visa, endast skenbart. 



Om vi t. ex. efterse minimibredden af basis ossis metacarpi 

 vid en längd af 93 m.m. (Tab. 4: A 1), så finna vi denna vara 

 18 m.m., under det att flera med en mindre längd hafva större bredd. 



Då nu benet har kunnat nå nämnde längd med en så ringa 

 utveckling af bredden, så är det tydligt, att ett kortare ben 

 äfven måste kunna hafva den nämnda bredden. Vi se också, 

 att sådana verkligen blifvit funna vid en längd af 92 och 82 m.m. 



Men då vi se, att redan vid en längd af 73 m.m. ett pree- 

 parat blifvit funnit med samma bredd af 18,5 m.m., så är det 

 tydligt, att benet äfven kunde vid denna längd hafva en bredd af 

 endast 18 m.m., då ett mycket längre endast erhållit denna bredd. 



Häräf finner man, att då hos ett längre ben förekommer en 

 bredd, som är underlägsen den hos de kortare, så hafva vi icke 

 påträffat det individ, som har minimibredden hos de kortare. 



Vi finna således, att man kan, då miniraitalen hos bredden 

 icke blifvit funna, för så vidt materialet det tillåter, finna detta 

 hos de längre prasparaterna, som förete den minsta bredden. 



Om således den absoluta längden A är = 73 m.m.; den 

 funna direkta bredden B = 18,5 m. m.; den mindre funna 



