428 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAB. FÖUHANDLINGAll, 1869. 



bredden hos ett längre ben b — 18 och den sökta minimi- 

 bredden = mn; så måste man, till dess annat blifvit visadt, antaga 



hos Ä m7i = B — {B — 6), 



alltså mn = b; 



och om mn = 18,5 — (18,5 — 18 = 0,5), 



så är mn = 18. 



Minimibredden hos ett ben af en viss längd, kan sålunda 

 antagas vara lika med den minsta bredd, som finnes hos ett 

 längre, förutsatt att denna är mindre än den hos det förra, och 

 och att materialet är någorlunda tillräckligt för ämnets behandling. 



47. 



Nu visar det sig, att minimitalen för bredden hos ben, som 

 till längden differera med 1 m.m., äro högst 0,5 — 1 m.m. olika, 

 tal egentligen vunna derigenom, att mätningarna icke af vissa 

 skäl kunnat göras med mindre enheter än m.m. I verkligheten 

 är denna differens tydligen änliu mindre, emedan tillväxten såväl 

 i längd som bredd sker successivt. 



Om vi derföre finna af äldre Får ett os metacarpi om en 

 längd af 140 m.m. och en bredd af 23 m.m. (Tab. 6: A, B), så 

 kunna vi säkert antaga, ^ att ett dylikt ben med en längd af 

 139 m.m. bör hafva en bredd af minst 22, n eller 22 m.m. och 

 då vi ega ett dylikt med en längd af 131 och bredd af 19 m.m., 

 så måste minimibredden ifrån detta tal, med en ökad längd 

 småningom tilltaga till 22 m.m. Det är af vigt, att icke beräkna 

 minimitalen lägve än de verkligen äro, för att icke erhålla den 

 variation, till hvilken vi senare skola komma, vidare än den på 

 grund af det tillgängliga materialet verkligen visar sig. Derföre 

 äro de beräknade minimitalen snarare något för höga än för 

 låga. Vi måste derföre anse minimitalen funna vid en större 

 hingd gälla äfven för ett kortare till dess ett ännu mindre hos 

 ett sådant blifvit funnit. 



Pa analogt sätt beräkna vi äfven de öfriga bredd-dimensio- 

 nernas minimital. 



