430 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLTNGAR, 1S69. 



att försöka bringa de vunna facta i öfverensstämmelse med 

 livarandra. Man borde deraf isynnerhet kunna vänta, att er- 

 fara, huru förhällandet var vid djurens öfvergång till deras 

 •culminationspeiiod. 



Men hos de unga djurens ossa metacarpi, funna i jorden. 

 äro epiphyserna bortfallna. Den tillökning i längden af benen, 

 som dessa åstadkommit hos det lefvande unga djuret, måste 

 tagas i betraktande, om någon jemförelse i denna riktning skall 

 kunna verkställas. På grund af undersökningar på sådana prse- 

 parater efter äldre djur, hvilka ännu visade spår efter sturran- 

 den och jemförelser med prseparater af i vår tid lefvande 

 likartade stammar hafva vi funnit, att epiphysen, på sätt vi redan 

 anmärkt, gjorde en tillökning i medeltal, såväl hos ossa meta- 

 carpi som hos ossa vietatarsi, hos Fåret af 13 m.m,, hos Ge- 

 ten af 15 m.m.; något mindre hos de yngre, något mera hos 

 de äldre. (§ 5). 



Då vi sålunda till de i tabellerna för längden upptagna tal 

 lägga 13 hos Fårets och 15 hos Getens ifrågavarande ben af 

 unga djur (Tab. 1 och 1,4) erhålla vi längden af dem, sådana 

 de i naturen förekommit, och den ifrågavarande jemförelsen kan 

 verkställas. 



50. 



Om vi således (Tab. 4: A) till den diaphys, som blifvit 

 funnen ega en längd af 115 m.m., lägga 13 m.m. för epiphysen. 

 erhålles för hela benet hos det lefvande unga djuret 127 m.nj. 



Jemföra vi nu detta med det hos det äldre djuret (Tab. 6: 

 A) med samma längd, 127 m.m., så finna vi 



min. max. 



bredfMi af basen hos det unga 21„5 25 . . : (Tab. 5: A 1: 115 & B, D) 



.) n » » gamla.... 19 23 . . . (Tab. 7: A 1: 140 & B) 



och att således 19 och 25 utgöra extremerna för 



denna bredd och vid den nämnda längden af benet hos det lef- 

 vande djuret. På .samma sätt hafva extremerna erhållits för de 

 öfriga bredd-dimensionerna och preeparaterna intill de minsta 



