KINBEUG, UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. 431 



af de äldre djuren eller der den absoluta längden icke var större 

 än 102 m.m. 



51. 



Men dä man å ena sidan finner, att epiphysen hos somliga 

 af de unga individerna icke samaianväxte med diaphysen förr 

 än denna nådde en längd af 115 m.m. eller med epiphysen 127 

 m.m., och å den andra att hos de äldre sammanväxningen var 

 skedd redan vid en längd af 102 m.m., kan man tydligen be- 

 trakta den tid, som erfordras för benets tillväxt från 102 till 

 127 m.m. för den period af dessa djurs lif, under hvilken de öfver- 

 gingo från ungdomen till culminationsperioden. 



Då denna tid i djurets lif är af mycket intresse, hafva vi 

 särskildt uti Tab. 8 m. fl. beräknat det tillstånd, som de ifråga- 

 varande delarna af djuret under samma tid egde. 



52. 



Men emedan vi finna, att de minsta bredd-dimensionerna hos 

 det minsta af de äldre djuren understiger dera hos de yngre 

 djuren med samma totallängd (med epiphysen), så är det tyd- 

 ligt, att äfven yngre individer hafva funnits med samma eller 

 med ännu mindre minimi-dimensioner. Och då vi deremot finna 

 maximitalen för bredd-dimensionerna hos de unga öfverträfta 

 dem. hos de äldre vid samma längd, måste äfven ibland de äldre 

 djuren hafva funnits individer af samma eller ännu något större 

 bredd. Härvid bör man dock bemärka det förut berörda för- 

 hållandet emellan suturens och de nedre ledytornas , bredd. 



Med iakttagande äfven af dessa förhållanden, måste hos de 

 unga djuren minimitalen hos de mindre individerna minskas och 

 hos de äldre maximitalen ökas i öfverensstämmelse med de på 

 denna väg vunna resultaterna. 



I enlighet härmed hafva de uti Tab. 8 m. fl. uppgifna 

 maximi- och minimitalen blifvit uträknade. 



53. 



På detta sätt finner man lätt, att den skenbara och oregel- 

 bundna variationen, sådan man erhållit den genom direkt under- 



