KINBERG, UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. 505 



■skedde sålunda hos den fornsvenska Oxen, då basis hade en 

 lateral utveckling af 41 — 55,5 m.m. och under en variation af 

 14,5 m.m. 



5. 



Den minsta bredden hos diaphysen förekom hos de unga 

 liksom hos de äldre individerna oftast vid midten af benet, lik- 

 vist ej sällan nedom midten, men hos de unga aldrig öfver den- 

 samma, hvilket deremot stundom förekom hos de äldre (Tab. 30). 



Den minsta bredden hos diaphysen var 



m.m. 



högst 30 (Tab. 43: 6), 



lägst....'. i^_16_ (Tab. 43: 5). 



Skiliiaden 14 



utvisar den tillökning, som egde rum af bredden. Vid sjelfva 

 midten blef denna något större, då den der öfverträfFade det 

 smalare, högre upp belägna, stället. 



6. 



Jemföra vi maximitalet för den minsta bredden hos dia- 

 physen af 



m.m. 



det unga djuret 30 (Tab. 43: 6) 



med minimitalet hos det äldre , 20,5 (Tab. 43: 15), 



så utvisar skilnaden 9,5 



den variation, som förekom under öfvergången till culminations- 

 perioden. 



7. 

 Diaphysens bredd nedtill eller, hvilket är det samma, dess 

 suturytas bredd var 



m.m. 



högst....' 57 (Tab. 48: 8), 



minst 29 (Tab. 43: 7). 



Skilnaden således 28. 



Skilnaden emellan den största bredden af basis och största 

 bredden af suturytan var 1,5 m.m., hvarmed den senare ' öfver- 

 steg den förra. 



