KINBERG^ UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. 507 



Jemföra vi prseparaterna af de unga och gamla djuren med 



hvarandra, sä finna vi: 



m.m. 



hos de lin ga maximilängden af diaphysen 171 (Tab. 43: 2), 



med tillägg för epiphysen • 23 (§3), 



hela längden af ossa metacarpi 194. 



Om härifrån dragés benets minimilängd 



hos det fullvuxna djuret _151 fTab. 42: 11); 



återstå . . .'. 43. 



Detta tal uttrycker således den variation, som i afseende på 

 den absoluta längden förekom hos dessa djur under deras öfver- 

 gång till culminationsperioden. 



12. 



Den största absoluta längden var, för så vidt vi hittills 



känna, 205 m.m.. . . (Tab. 43: 12), 



den minsta 151 » ... (Tab. 43: 11), 



Skilnaden 54 » 



utvisar således graden af den variation, som hos de äldre djuren 

 i och för sig förekom. 



Medellängden var 178 m.m. . . . (Tab. 43: B), 



och vid jemförelse med hvad vi förut (§ 11) funnit synes, huru- 

 som dessa delar hos en stor del af de unga kreaturen nådde 

 och öfverskredo detta medeltal. 



Efterse vi de praeparater, som egde den här funna medel- 

 längd (Tab, 30 N:o 141 — 152) och, med uteslutande af de med 

 vittrad yta och de med v. betecknade, beräkna medeltalen för deras 

 bredd-dimensioner, så finna vi: 



m.m. 



att vid en absolut längd af 178, 



var bredden: upptill 52, 



» vid midten 29, 



» nedtill 55, 



och den reducerade längden 6,i5. 



Sålunda ganska öfverensstämmande med de medeltal, vi erhållit 

 ur extreraerna (Tab. 43: B), 



