508 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1S6 9. 



13. 14. 



Bredden af basis var hos de äldre djuren ■ 



m.in. 



högst 64 .'. (Tab. 43: 14) 



minst ■ 41 (Tab. 43: 13). 



Skilnaden 23 



utvisar således den variation, som egde rum under culminations- 

 perioden. 



Yi hafva redan sett, att variationen under öfvergången till 

 denna period var 14,5 (§ '^)- 



m.m. 



Minimum hos de äldre var 41 ... (Tab. 43: 13), 



» » » nyfödde 33 . . . (Tab. 43: 3). 



Skilnaden 8 



utgör minimum af 'den ungdomliga utvecklingen. 



Om vi från den största bredden 



draga den minsta hos den nyfödde 



m.m. 





64 . . . 



. . . (Tab. 43: 14), 



33 , . . 



. . . (Tab. 43: 3); 



så utvisar skilnaden 31, 



maximibeloppet för den tillväxt och variation, som förekom. 



Att särskilja den del, som hos de unga djuren kom på 

 tillväxt och variation hvar för sig, torde möta stora svårigheter, 

 hvilka vi för närvarande icke vilja försöka att öfvervinna. 



Deremot låter detta sig verkställa hos de äldre djuren. 



Om man nemligen 



m.m. 



från den nyss funna variationen under culminationsperioden 23, 



drager den funna variationen under öfvergången till densamma.... 14,5 (§4), 

 så uttrycker skilnaden 8,5 



den laterala tillväxt, som egde rum, sedan djuret inträdt uti 

 culminationsperioden. 



Samma tal erhåller man naturligtvis direkte ur 



m.m. 

 maximitalet för de gamla 64 (Tab. 43: 14), 



om derifrån dragés 



maximitalet för de unga 55,5 (Tab. 43: 4), 



nemligen 8,5. 



