510 ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHA>'DLINGAR, 186 9. 



En jemförelse med hvad vi förut funnit rörande bredden af 

 basis (§§ 13, 14) är af stort intresse. 



Vi se nemligen, att variationen af basis var under öfver- 

 gången till culminationsperioden betydligt större än den hos 

 corpus, hvilket öfverensstämmer med hvad vi böra framhålla, 

 att variations-latituden ökas med dimensionen. Deremot finna vi 

 den laterala tillväxten under culminationsperioden nästan lika, 

 hvilket synes kunna utgöra en controll på de gjorda beräknin- 

 garna angående tillväxten. 



Af Tab. 30 synes, att corpus oftast var smalast vid benets 

 raidt men stundom öfver eller under midten. Icke sällan är 

 benet vid midten jemnbredt i större utsträckning. 



17. 18. 



Ledgångarnas från benets medelplan mest aflägsna ränder 

 divergera bakåt, der måtten för bredden nedtill äro tagna. Van- 

 ligtvis är denna bredd lika med bredden af suturen, sutura capi- 

 tulata, eller nedre ändan af diaphysen, men stundom är denna 

 något större eller mindre. 



För öfrigt skedde äfven här en absorption af bensubstansen 

 i suturtrakten, och denna blef efter suturens försvinnande jeranare. 



Bredden nedtill befanns hafva varit: 



m.m. 



högst 69 (Tab. 43: 18), 



minst ■ 41 (Tab. 43: 17). 



Skilnaden 28 



utgör den variation, som i dessa delar förekom. Och märkligt 

 är, att den visar sig lika med skilnaden hos diaphysens bredd 

 nedtill hos de unga djuren (§ 7). 



Största bredden hos suturytan var 



m.m. 



hos det unga djuret 57 ... . (Tab. 43: 8), 



hos det äldre var ledgångarnas bredd nedtill 41 . . . . (Tab. 43: 17), 

 hvadan skilnaden 16 



kan anses motsvara variationen under öfvergången till culmina- 

 tionsperioden, emedan suturytans och ledgångens bredd var, så- 

 som vi sett, öfverhufvud lika. Då emellertid delarna icke mot- 



