512 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



vid en längd bredden 



m.m. minst högst i medeltal 



af 133 var 19, 25,5, 22,25, 



>> 171 «- 27,5, 30, 28,7 5, 



» 160 « 22, 30, 26, 



så' måste vi vid reduktion af längden för epiphysen begagna 

 dessa medeltal, hvadan 



vid en längd lios , , t ^■■ ^ 



A den reducerade längden 



diaphysen epiphysen af epiphysen 



-m.m. m.m. 



af 133 18 blir 0,8, 



» 171 23 « 0,8, 



» 160 21 » 0,8, 



ßälunda i medeltal 0,8. 



Vi kunna derföre under denna period alltid hos dessa djur 

 använda talet 0,8 för epiphysens reducerade längd. I förbigå- 

 ende få vi påpeka den betydliga olikheten, att det motsvarande 

 talet hos Får och Get var 1,2 eller 50 % högre. (Cf. 1, § 24). 



Således utgjorde den reducerade längden föj" hela ossa nieta- 

 carpi hos de unga djuren 



för diaphysen för epiphysen 



minst 5 + 0,8 = 5,8, 

 högst 7,6 + 0,8 = 8,4 



och medeltalet 7,i; 



hvilka tal med lätthet låta jemföra sig med de motsvarande 

 hos de äldre (Tab. 43; 19, 20 A, B). 



Vilja vi nu bestämma medeltalen för den reducerade längden 

 under öfvergången till culminationsperiodeu, så, då den reduce- 

 rade maximi-längden utgjorde 



hos det unga djuret 8,4 



och minimilängden hos det gamla 5,2, 



var medeltalet 6,8. 



Men skilnaden emellan samma tal: 



hos det unga 8,4 



och det gamla djuret 5,2, 



var 3,2 



och visade variationens omfattning under denna tid. 



