520 ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



En annan egenhet, som här förekommit, är den, att det 

 funna variationstalet 13 hos de äldre djuren är detsamma, som 

 erhölls undgj^. öfvergången till culminationsperioden. 



Förhållandet emellan variationen och tillväxten var till följe 

 af hvad vi redan sett: 



[a = 13:17,5 eller = 1:1,35] 

 ß = 13:11 » = 1 :0,85. 



Härvid bör den för a funna proportion betraktas i sam- 

 band med hvad vi förut anmärkt, då~\"i erhöllo de tal, hvarpå 

 den grundar sig. 



Jemföra vi de äldre djurens basis hos ossa metatarsi med 

 densamma hos ossa metacarpi, så finna vi följande: 



Min. 



Max. 



Med. 







ß. 



«. ß. 





m.m. 



m.m. m.m. 



m.m. m.m. 





0. metac. 41, 



64, 64, 



52,5, 52,5. 



. . (Tab. 43: 11, 12). 



0. metat. 32, 



62,5, 56, 



47,2 5, 44 . 



. . (Tab. 44: 33, 34. Tab. 45: 44, B) 



Skilnaden 9. 



1,5. 8. 



6,7 5. 10. 





Häraf finner man strax bekräftadt, att maximum af ossa 

 metacarpi för a icke blifvit funnit, Ossa ^netatarsi hos samma 

 individ hafva alltid delina dimension mycket mindre än ossa meta- 

 carpi. Det är derföre tydligt, att medeltalen a och skilnaden 

 dem emellan icke äro för närvarande vidare användbara. 



Proportionerna voro emellan dessa dimensioner hos ossa 

 metatarsi och ossa metacarpi: 



emellan minimitalen = 32:41 eller = 1:1,28, 

 >) maximitalen ,3= 56:64 » =1:1,14, 

 » medeltalen ,5 ^ 44 : 52,5 » =1:1,19. 



35. 36. 



Minsta bredden hos corpus af ossa metatarsi var 



m.m. 



hos de unga djuren: högst .. 26 (Tab. 44: 26), 



hos de äldre: lägst J/Ts (Tab, 44: 35). 



t Skilnaden 8,5, 



Uttrycker variationen under öfvergången till culminationsperioden. 



