666 ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLINGAR, 1869. 



af denna mening, som bestyrkes af följande observationer på 

 polarljusfenonienerna, anser jag, att luftelektriska mätningar i 

 dessa trakter alltid skola gifva negativa resultater, då de an- 

 ställas invid marken eller rättare låglandet; platsen för dem är 

 tydligen ett högt beläget fjell, och instrumentet bör vara såin- 

 rättadt, att man med detsamma kan nå högre belägna luftlager, 

 såsom med en Franklins pappersdrake eller dylikt. Vid åter- 

 komsten till Tromsö gjorde jag den 27 Okt. ett försök med en 

 guldbladselektrometer på ett högt beläget fjell (Fl öjfj eilet), dock 

 utan att jag under loppet af en half timme kunde förraärka 

 vid någorlunda klar väderlek någon rörelse hos guldbladen. 



Lemnande dessa, till följd af de svårigheter, som alltid upp- 

 stå på en resa isynnerhet i dessa trakter, ofullkomliga försök, 

 hvilka dock om ej till annat kunna tjena till ledning för framtida 

 observatörer, öfvergår jag till iakttagelserna på polarljusfeno- 

 menerna. 



§ 2. Nätterne emellan den 23 och 25 September började 

 polarljuset visa sig, under det fartyget reste fram och tillbaka 

 ibland drifisen. Det iakttogs derunder såsom lysande moln- 

 kanter mest omkring zenith; någon rörelse kunde ej förraärkas 

 uti detta ljusfenomen. Det var för öfrigt gulaktigt till färgen 

 och något diffust. 



De sista dagarne af September låg ångbåten för ankar uti 

 Southgat, ett sund emellan dansk-ön och Spetsbergens fasta 

 land, vid lat. 79° 39',7 och long. 11° 7' (till Gr.). Sundet omgif- 

 ves på tvenne sidor i norr och söder af höga berg, hvaraf de 

 i söder uppstiga till en höjd af omkring 1500 fot; i vestra 

 mynningen af sundet ligger den ofvannämnda ön, hvarpå elektro- 

 meterförsöken anställdes, och i öster begränsas synkretsen af mer 

 eller mindre höga berg. Medföljande teckning, Tafl. XII, utvisar 

 konturerna af fjellen i söder och sydost. Den med a betecknade 

 fjelltoppen låg något längre ostligt ifrån h, så att kammens emel- 

 lan a och h sträckning gick från nordost till sydvest. Emellan 

 d och e var en däld, som drog sig längre inåt landet. Vesterut 

 slutade landet med en brant fjellvägg mot hafvet. Sundets 



