678 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 9. 



ska observatörerne vid Bosekop, i det en polarljusstråle visade 

 sig emellan observationsplatsen och ett närbeläget fjell i). 



Hr LoOMis förklarar Farq,uaksons observation felaktig på 

 grund deraf, att himlen vid tillfället här och der var molnbe- 

 täckt och att något af polarljuset upplyst moln blifvit taget 

 för sjelfva ljuskällan; Parrys observation anser han för en 

 illusion; Hr Bra v als, som redigerat den franska expeditionens 

 iakttagelser på detta fält, anser det af densamma anmärkta 

 fenomenet håfva sin orsak uti polarljusets återspegling från snön 

 på fjellsluttningarne. Att jag ej på grund af egna iakttagelser 

 kan biträda dessa förklaringar är ganska naturligt. Jag kan 

 ej finna, att himlens partiela molnbetäckning är ett tillräckligt 

 skäl att förklara Farquarsons mätning felaktig, ej heller kan 

 jag finna det möjligt, att snön förmår tydligt, återspegla ett före- 

 mål, ty dertill fordras en jemn yta och ej en massa oredigt 

 sammanpackade små iskristaller, af hvilka snön enligt Bravais' 

 egen utsago for tillfället bestod. Observationerna i Southgat, 

 Smeerenberg, på hafvet i trakten af Beeren Eiland och slutli- 

 gen vid infärden ibland norska skären ådagalägga, att polar- 

 ljuset kan sänka sig ned ända till molnregionen, som i dessa 

 trakter ligger ganska lågt, ja någon gång visa sig till och med 

 ända ned på tjellkanimarne på Spetsbergen. Hr LOOMIS säger 

 till slut, att om det ock vore möjligt, att "aurora borealis" nå- 

 gon gång skulle sänka sig till närheten af jordens yta, så finnes 

 dock ej något tillräckligt skäl, som skulle bevisa, att det verkliga 

 polarljuset (the true polar light) någonsin skulle sänkt sig så 

 lågt som till molnregionen. Emellertid måste man väl anse 

 den företeelse, som iakttogs vid infärden ibland norska skären 

 den 18 Oktober för ett "verkligt polarljus", emedan hela hori- 

 zonten var betäckt med strålar, hvilka alla under ett kort 



') Hr Intendenten A. W. Malm från Göteborg berättar uti beskrifningeu öfver 

 en resa, som han ar 1842 gjort uti Skandinaviens nordliga Lapp- och Finn- 

 marker (Göteborg 1851), att han, som vid en färd från Maunu till Lyngen 

 legat en natt omkring den 16 Mars på ett 3000 fot högt fjell vid 45° köld, 

 observerat polarljuset emellan sig och de omkringliggande fjellen, samt äfven 

 hört ett prasslande ljud. 



